# data[].attributes.body
Щорічна премія кращому вчителю світу. Заснована в 2014 році, вручається з 2015 року. Неофіційна назва — «Нобелівська премія для вчителів
Засновником премії є фундатор арабської освітньої корпорації GEMS мільярдер Санні Варкі. Розмір премії — мільйон доларів.
Якого учителя ми шукаємо?

У першу чергу того/ту, який/яка МРІЄ, НАДИХАЄ та ЗМІНЮЄ! Кожен кандидат на отримання Премії оцінюється відповідно до чітко визначених критеріїв. Журі шукатиме підтвердження:
1.Досягнення помітних результатів у навчанні учнів.
2.Застосування інноваційних та ефективних освітніх практик, які можна відтворювати та розширювати так, щоб вплинути на освіту в усьому світі.
3.Визнання досягнень учителів у класі та поза його межами учнями, колегами, директорами шкіл чи членами більш широкої спільноти.
4.Допомога дітям у тому, щоб вони ставали громадянами світу, шляхом надання їм освіти, що ґрунтується на цінностях розвитку в молоді навичок для життя та роботи.
5.Досягнення (поза межами класної кімнати), які забезпечують суспільство унікальними моделями для реалізації успіху не лише особистого, а й загального, зокрема у викладацькій професії.
6.Заохочення вчителів залишатися в професії та розвивати їхні навички, а також стимулювання інших стати педагогами.
Премія доступна для вчителів, що наразі працюють та навчають дітей у рамках обов’язкової шкільної освіти або дітей віком від шести до вісімнадцяти років. Учителі, які продовжують викладання, навіть на позаштатних засадах, також мають право на участь, так само, як і вчителі онлайн-курсів. Премія може бути присуджена вчителям школи будь-якого типу та форми власності.

# data[].attributes.body
Global Teacher Prize Ukraine - щорічна національна премія, покликана підкреслити важливість педагогів в Україні, відзначити досягнення вчителя не лише щодо своїх учнів, а й щодо суспільства. Премію засновано 2017 році  ГС «Освіторія», після підписання меморандуму з фондом Varkey GEMS Foundation.
За цей час переможцями стали: Пауль Пшенічка (2017), Олександр Жук (2018), Наталя Кідалова (2019), Василь Дяків (2020), Артур Пройдаков (2021).

# data[].attributes.headline
Пауль Пшенічка

# data[].attributes.subject
Пауль Пшенічка

# data[].attributes.body
Пауль Пшенічка-переможець Global Teacher Prize Ukraine у 2017 р.
Учитель фізики та астрономії Чернівецького міського ліцею № 1 математичного та економічного профілів. Вчитель-методист (1989), Відмінник освіти України (2005), Заслужений вчитель України (1996), почесний член Лондонського інституту фізики, Найкращий вчитель фізики світу за версією Intel (2004), Президент Чернівецького молодіжного наукового товариства «Квазар» (з 1991 року), один із засновників методу проектно-орієнтованого навчання у школах. З 1994 року і до нашого часу зосередився лише на вчительській роботі.

У 2005 році, рішенням Міжнародного астрономічного союзу і Лабораторії ім. Лінкольна Массачусетського технологічного інституту малій планеті № 21389 присвоєно ім’я «Пшенічка».
Населений пункт: Чернівці
Навчальний заклад: Чернівецький міський ліцей №1
Предмет: фізика та астрономія

# data[].attributes.body
Олександр Жук — учитель інформатики в спеціалізованій школі-інтернаті “Джерело” в Запоріжжі, лауреат української “нобелівки” для вчителів 2018-го, топ-50 за версією Global Teacher Prize.

Населений пункт: Запоріжжя

Навчальний заклад: Комунальний заклад “Запорізька спеціальна

загальноосвітня школа-інтернат “Джерело” ЗОР

Предмет: Інформатика

Суперсила: Уміння бути більше, аніж просто вчителем, для учнів, яким потрібна допомога.

# data[].attributes.headline
Наталя Кідал

# data[].attributes.body
Наталя Кідалова — найкраща вчителька України 2019. Викладає в Мелітопольській школі №23, координує роботу Південного хабу Всеукраїнської програми підтримки освітніх реформ “Демократична школа”.
Населений пункт: Мелітополь, Запорізька область
Навчальний заклад: Мелітопольська спеціалізована школа І-ІІІ
ступенів No23
Предмет: Англійська мова, Українська література, Українська
мова.

# data[].attributes.headline
Василь Дяків

# data[].attributes.subject
Василь Дяків

# data[].attributes.body
Василь Дяків - переможецьGlobal Teacher Prize Ukraine у 2020 році-це не єдина його нагорода він також є: лауреат конкурсу «Людина року-2019»;переможець Всеукраїнського конкурсу «Учитель року–2019»;Заслужений вчитель України (2019)

За 18 років педагогічної роботи цей педагог випустив 56 переможців обласного етапу захисту науково-дослідницьких робіт України, 9 із яких представляли область на заключному етапі: 8 призових місць і 3 Президентські стипендіати.
Проживає: м. Зборів, Тернопільській області.
Навчальний заклад: Заліщицка державна гімназія на Тернопільщині.
Предмети: Всесвітня історія, історія України ,основ здоров’я.

# data[].attributes.headline
 Переможець 2021 року у Global Teacher Prize of Ukraine

# data[].attributes.subject
 Переможець 2021 року у Global Teacher Prize of Ukraine

# data[].attributes.body
Артур Пройдаков - переможець Global Teacher Prize of Ukraine 2021. Учитель української мови та літератури.

Населений пункт: Київ
Навчальний заклад: Приватна школа "MIDGARD - освітня територія", ВДНГ, Київ.

Предмет: Українська мова та література

Супер сила:  Справжній майстер навчання через гру.

# data[].attributes.headline
Заклади освіти, що постраждали під час війни

# data[].attributes.subject
Заклади освіти, що постраждали під час війни

# data[].attributes.body
Понад 2400 шкіл зруйновано або пошкоджено, близько 11 тисяч учителів/-ок опинилися на окупованих росіянами територіях, майже 24 тисячі були вимушені виїхати з України.

# data[].attributes.headline
Як вплинула війна на освітній процес?

# data[].attributes.subject
Як вплинула війна на освітній процес?

# data[].attributes.body
Світ турбулентний, а війна — це вже катастрофічні переживання. Вона ставить під питання все, що ми знали до того. Людина захищає себе, близьких, Батьківщину. Коли є загроза для життя кожного, на перший план виходить потреба в безпеці. Але коли вона вже більш-менш задоволена, батьки одразу думають: а що ж далі? Що буде з моєю дитиною? І тоді, навіть у такі важкі часи, актуальним стає питання: як дати сину чи доньці якісну освіту.

# data[].attributes.attachment_link.title
📚Вплив ВІЙНИ на освіту, зміни вступної кампанії та твори російських авторів в програмі - Шкарлет

# data[].attributes.headline
Вчителі герої 

# data[].attributes.subject
Вчителі герої 

# data[].attributes.body
Мало хто замислюється про життя звичайного вчителя. Але якщо дійсно подумати про ті речі, з якими вчителі стикаються кожного дня, хочеться підтримати кожного та сказати: «Не здавайтеся, ви робите велику справу, ви виховуєте майбутнє покоління, від якого залежатиме наше життя».
Коли у країні війна, стихійні катастрофи, політичні перипетії, у часи глобальної невпевненості ми шукаємо героїв. Для того, аби вони сказали, що все буде добре. Особливо таких героїв потребують діти – найуразливіша та найбільш незахищена частина нашого суспільства. До справжніх герої сучасного суспільства можна віднести і вчителів.
Попри всі труднощі, складності та жорсткі реалії сьогодення освітяни не здаються, більш того, хто як може приносить користь своїми вчинками та діями  пришвидшуючи нашу перемогу.
Одні пішли до лав Збройних Сил України, другі  проводять заняття онлайн з підвалів, бомбосховищ, навіть з окопів на передовій.
Українські освітяни працюють у режимі 24/7: після викладання у школі у звичному чи дистанційному режимі багато хто ввечері плете разом із колегами та учнями маскувальні сітки для захисників на фронті, допомагає волонтерам на складах, готує смачні поживні заготовки для ЗСУ, пече рум'яну запашну випічку для бійців
А тепер пропоную до вашої уваги розглянути героїв-вчителів , які пішли служити до ЗСУ та боронити нашу державу , жертвуючи своїм життям та вчителі які попри всі складності продовжили освітній процес
Володимир Сокол
Ярослав Лисенко

Олександр Сухоручко

Сергій Семенюк
24-річна вчителька початкових класів Валерія Гукова, попри численні обстріли Харкова, залишалася у місті та 42 дні просто із бомбосховища проводила уроки для своїх учнів.
Вихователька Наталія Песоцька в березні вивезла 31 дитину від 3-х до 17 років на захід України. Вона працює в Чернігівському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. На робочу зміну жінка вийшла 2 березня, а повернулася додому тільки в червні.

Наталія доглядає за дітьми з неблагополучних сімей та тими, які опинилися в складних життєвих обставинах. Працює вже 25 років. Коли почалося повномасштабне вторгнення, вона вийшла на роботу де, на той момент, в центрі було 29 дітей.

Вихователька розповіла, що у підвалі центру облаштували місця, куди могли спускати дітей.

4 березня територію центру обстріляли російські війська. В ньому повилітали шибки у вікнах, осколки пошкодили фасад будівлі.

Перебувати у центрі далі було небезпечно. Тож керівництво вирішило відвести дітей у сусідню церкву – Троїцький собор. Своїх дітей жінка також забрала із собою.
Жінка разом з дітьми сіла на евакуаційний автобус 18 березня. З Чернігова до Києва вони їхали десять годин.
На Київському вокзалі, волонтери посадили її з дітьми на найближчий потяг, він був до Івано-Франківська.

# data[].attributes.headline
Віталій Хоптяр

# data[].attributes.subject
Віталій Хоптяр

# data[].attributes.body
Він чесно зізнається, що навіть тут, на фронті, йому часто сниться школа, сняться його вихованці, виїзди на змагання та перемоги. І тоді він мріє про якнайшвидшу перемогу і про повернення додому, до улюбленої справи, якій присвятив усе своє трудове життя.

У ці дні його рідна дитячо-юнацька спортивна школа у Ярмолинцях починає новий навчальний рік. Вона працюватиме і займатиметься з дітьми. Її колишній директор, а тепер командир танку в 3 окремій танковій Залізній бригаді 58-річний Віталій Хоптяр, керував процесом підготовки до навчального року просто з лінії фронту.

Майже щодня, розповідає Віталій Хоптяр Суспільному Хмельницький, він спілкується з молодою викладачкою, яка наразі виконує його обов’язки. Зізнається - усі думки і розмови зараз про те, як запустити навчання, як не втратити час для тренувань і спортивного зростання учнів.

«Діалог з усіма йде, з усіма на зв’язку. Але в мене зі школи з чотирьох мужиків троє пішло на фронт. Залишилися молода дівчина, яка виконує обов’язки директора, вона прийшла у школу 1 лютого, і тренер з боксу, все. Були в нас види спорту, такі як легка атлетика, баскетбол, настільний теніс, футбол, бокс. Я спілкуюся з обласною спортивною школою, шукаємо спільного знаменника, щоб запустити роботу школи. У нас є під школою бомбосховище, в якому є і туалет, і світло, і вода, і діти могли б займатися. Тим паче, що батьки згідні віддати дітей на навчання у спортшколу, хочуть віддати, бо школа у Ярмолинцях усе одно працюватиме в режимі онлайн. А хочеться дітей хоч чимось зайняти. Тому батьки дуже б хотіли, аби у нас в Ярмолинцях спортивна школа була, якесь позашкілля було», – розповідає Віталій Хоптяр.

Він зізнається – школа на фронті йому сниться, і діти, вихованці, теж сняться.

«У мене гарна школа. Ми зробили ремонт в 2020 році – перекрили, утеплили, вікна нові поставили. Тільки радуйся і працюй! Але мусимо зараз воювати. Ясно, що хотілося б вчити дітей. Але хочеться, щоб діти на спортивному майданчику бачили противника, але не бачили противника на полі бою. Ми прийшли сюди, ми зараз тут лише заради того, щоб наші діти не бачили війни», – говорить теперішній командир-танкіст.

Чоловік на війні з 26 лютого, пішов добровольцем. Під обстрілами вивчав танк та стратегію ведення бою. Каже, на війні йому став у нагоді й досвід учителювання, а він має майже 40 років педагогічного стажу, та директорства у ДЮСШ, й навички тренера футбольної команди «Евеліна-Ярмолинці».

«Було у нас багато і відкритих боїв, зараз більше з закритих позицій. Приймаємо рішення, дивимося за ціллю, спостерігаємо. В мене, як командира танку, більший огляд, тож слідкую за повітрям, щоб не було зверху противника. Останній раз бачив п’ять бомбардувальників СУ», - розповідає про свої армійські будні Віталій Хоптяр.

За словами колишнього вчителя, а зараз військовослужбовця, сам він «ігровик», і це йому допомагає при прийнятті рішень й тут, на фронті.

«Дуже багато приймається рішень, так як на полі футбольному чи баскетбольному. Під час бою треба прийняти одне правильне рішення, щоб залишитися живим. І, щоб виграти матч, так само треба було прийняти одне правильне рішення», - каже Віталій Хоптяр.

Після нашої перемоги Віталій Хоптяр, з його слів, мріє повернутися у рідну школу, з якою у нього пов’язане усе трудове життя. «У мене в трудовій лише два записи – про прийняття на роботу в Ярмолинецьку ДЮСШ і про переведення на посаду директора тієї ж школи», - усміхається теперішній танкіст. Так що, каже, аби перемога, а там назад, в рідні Ярмолинці, до своєї школи та вихованців.

# data[].attributes.headline
Олександр Сухоручко

# data[].attributes.subject
Олександр Сухоручко

# data[].attributes.body
Учитель із Кропивницького Олександр Сухоручко, який наразі захищає Україну, отримав відзнаку національної премії Global Teacher Prize Ukraine 2022 у номінації «Вчитель захисник». Нагородження відбулося у День працівників освіти, 2 жовтня. Олександр Сухоручко до повномасштабного вторгнення росії працював учителем фізкультури. З початку війни був волонтером, а далі увійшов до лав захисників України. Відомо, що наприкінці літа Олександр Сухоручко отримав мінно-вибухову травму, але готовий і надалі захищати державу.

Національна премія Global Teacher Prize Ukraine 2022 відзначила вчителів, які воюють, волонтерять і продовжують навчати дітей.

# data[].attributes.headline
Ярослав Лисенко «Важливо говорити з дітьми про війну»

# data[].attributes.subject
Ярослав Лисенко «Важливо говорити з дітьми про війну»

# data[].attributes.body
Ярослав викладає мистецтво у київській школі. Крім того, він є активним учасником різноманітних соціальних проектів. Також чоловік став півфіналістом премії Global Teacher Prize Ukraine 2021 – національної премії для вчителів, які змінюють систему освіти. Але зараз він захищає Україну зі зброєю в руках і продовжує надихати своїх учнів. «Я бачу серед вас фантастичних особистостей: розумних, наполегливих та неординарних. Сьогодні у мене до вас невелике прохання. Навчайтеся невпинно. Насолоджуйтесь музикою, читайте про культуру та літературу, дивіться чудове кіно та розвивайтеся. Невтомно, — каже Ярослав, звертаючись до школярів.

# data[].attributes.headline
Сергій Семенюк

# data[].attributes.subject
Сергій Семенюк

# data[].attributes.body
Вчитель історії та правознавства 12-ї Ужгородської школи Сергій Семенюк вступив добровольцем до лав тероборони на початку повномасштабної війни. На фронт він поїхав 16 березня.
Через постійні обстріли позиції, де зараз перебуває Сергій Семенюк Суспільному не вдалося зробити з ним відеозапис розмови. Сергій Семенюк з передової надіслав своїм колегам відеопривітання з Днем Вчителя. Проте телефоном чоловік повідомив: захищатиме Україну до Перемоги.

# data[].attributes.headline
Людмила Лучин

# data[].attributes.subject
Людмила Лучин

# data[].attributes.body
Місце проживання: Івано-Франківськ

Вчителька музичного мистецтва
Католицький ліцей святого Василія Великого

«Як би це тавтологічно не звучало, нашим захисникам теж потрібен маскувальний захист…»
24 лютого о 5-й ранку я написала повідомлення в учительську групу, що «сьогодні може бути небезпечно. Пропоную, щоб дітки не йшли до ліцею». Ніколи нікому не писала панічні повідомлення, але той день був одразу непростим.
Перші дні повномасштабного вторгнення всі люди були в невизначеному стані: потрібно було просто триматись за життя.
І мені одразу 28 лютого спала на думку ідея плести маскувальні костюми, які в народі називають кікіморами.
По-перше, так я підтримувала своє ментальне здоров’я. А по-друге, я точно знала, що нам потрібно якось захищати наших воїнів. Як би це тавтологічно не звучало, нашим захисникам теж потрібен маскувальний захист. Проте ментальне здоров’я потрібно зберігати всім, і діткам — у першу чергу. Музика у цьому — найкращий помічник. Мені пощастило викладати музичне мистецтво, тому що крізь віки музика була і буде джерелом натхнення, спокою і блаженства.
На сьогодні я організувала 5 точок плетіння, які виготовили понад 170 маскувальних костюмів і паралельно з волонтерством готувала учнів до музичних конкурсів. Одна учениця двічі здобула нагороду гран-прі на різних вокальних конкурсах, двоє учнів стали лауреатами другої премії, двоє — отримали першу премію і одна учениця — третю.
Поділитися своєю історією мене підштовхнули мої нові друзі. Вони від початку повномасштабного вторгнення плетуть маскувальні костюми в нас у просторі «Нові Крила». Плетуть досі, за що їм низький уклін і величезна подяка.

# data[].attributes.headline
Наталія Іванова 

# data[].attributes.subject
Наталія Іванова 

# data[].attributes.body
«Її невелика квартира перетворилася на склад, але вона щаслива допомагати якнайбільшій кількості людей…»

«Хочу поділитися історією про неймовірну жінку, вчительку і волонтерку Наталію Вікторівну Іванову, яка працює педагогом початкових класів в Одеському НВК «Надія».

Спочатку її впізнають по зачісці! Вона буває зеленою, рожевою, бузковою і навіть жовтою! Але такі сміливі кольори волосся не можуть передати усієї енергії та харизми цієї молодої дівчини! Її обожнюють не тільки діти, а й батьки. Яскраві уроки, цікаве дозвілля, група подовженого дня з новорічними фільмами під какао, неймовірні вистави на всі свята — таким було щасливе шкільне довоєнне життя із Наталією Вікторівною! Цього року в неї клас першачків, у сестричок й братиків багатьох з яких вона теж була першою вчителькою.

І тут сталося 24 лютого, почалася війна. Попри всі жахи Наталія завжди на зв’язку з учнями й батьками. Усі уроки за розкладом, починається навчальний день з гімну України та підбадьорливих слів. То вже потім можна поплакати після розповідей малюків, котрі діляться, де вони ховаються під час повітряних тривог. Бо це ж не справжня тривога, це така гра, в яку навчили грати мама й тато. Але Наталія Вікторівна не та людина, щоб сидіти мовчки! З усіма учнями, колишніми і теперішніми, вона створювала малюнки для військових. Долучилися навіть ті, хто виїхав з країни, їх малюнки теж роздруковували та передавали бійцям.

Майже з першого дня війни Наталія у вільний час допомагала в ресторані, що готував обіди для наших захисників. Вона не тільки чистила, різала, пекла, варила і фасувала, а також зібрала понад 200 000 грн на продукти для цієї благородної справи. Також за час війни за її ініціативи закрито п’ять великих зборів! Придбано 2 автівки на фронт, повна амуніція для одного захисника, тепловізор, прилади для відділу зв’язку ЗСУ. 90 % донатів приходить від батьків учнів. Її стрічки в соцмережах з 24 лютого сповнені фотозвітів. Але й на цьому вона не зупиняється. Постійно триває збір і щоденна роздача харчових продуктів, одягу і необхідних речей для переселенців і багатодітних сімей. Її невелика квартира перетворилася на склад, але вона щаслива допомагати якнайбільшій кількості людей»

# data[].attributes.headline
Наталія Лисе

# data[].attributes.body
Наталія Лисенко-вчителька англійської мови. Викладає в Запорізькому навчально-виховному комплексі №67. Пройшла курси "Школа волонтерів".
Брала участь у акціях: "Найдовша ковдра в Україні", "Збери рюкзак до школи", "Mariupol-Azov-Ukraine".
Також проїхала на велосипеді "Львівську сотню" (100км) на підтримку нашої армії.
Населений пункт: Запоріжжя
Навчальний заклад: Запорізький НВК №7

# data[].attributes.attachment_caption
Ворзель                                                                       Директорка школи НВК «Надія» № 275                              

# data[].attributes.headline
Тетяна Волга

# data[].attributes.subject
Тетяна Волга

# data[].attributes.body
«Після того як територію звільнили, одразу ж повернулася на роботу і жила в квартирі з тріснутими вікнами без води, газу, світла…»
Тетяна Григорівна Волга — людина з великої літери. Патріот своєї держави та професії. Вона не виїжджала з Ворзеля до останнього, навіть коли його окупували.
Під кулями директорка їхала в школу, ховала трудові книжки та всю шкільну документацію. У перший же день евакуації у школі організували укриття. Кожен житель мав змогу прийти в школу, де кожного чекала постіль, вода та їжа. Також було організовано онлайн-навчання та моніторинг усіх дітей і вчителів. Під кулями Тетяні довелося тікати з рідного дому. Без нічого, але з цілою сумкою трудових книжок, свідоцтв та печаток від школи. Прихисток знайшла в маленькому селі, звідки керувала навчальним процесом.
Директорці доводилося щодня долати відстань по 3 км взимку, щоб знайти доступ до інтернету. Коли деякі вчителі не вийшли на зв’язок — організувала масові пошуки. Коли рашисти захопили шкільний автобус: підключила всю країну до пошуку. Після того як територію звільнили, одразу ж повернулася на роботу і жила в квартирі з тріснутими вікнами без води, газу, світла. У той же період у школі був організований гуманітарний штаб для всіх жителів містечка. Щодня директорка пакувала, організовувала розфасовку та видачу пайків. У школі жили військові та лікарі — і всім встигала задовольнити потреби — від спальних місць, їжі та інших побутових потреб. До речі, багато її випускників пішли до лав армії. А батьки приходять, дякують за її допомогу.

# data[].attributes.attachment_link.title
тетяна волга

# data[].attributes.headline
Вчитель-волонтер - Надія Мосюк.

# data[].attributes.subject
Вчитель-волонтер - Надія Мосюк.

# data[].attributes.body
МОСЮК НАДІЯ МИКОЛАЇВНА

Село Комарово, Волинської області.

Директорка Комарівського ліцею Маневицької селищної ради Волинської області.

Перші ранкові вибухи 24 лютого розбудили мене в Києві. Тоді щось всередині кричало: час повертатися додому, у маленьке село Комарово на Волині. Через кілька тижнів після окупації частини регіонів Київщини мені це вдалося. Приїхавши додому, я відчула шалену гордість: цей народ точно не здолати!

Крім організації волонтерської роботи, у ліцеї було належним чином організоване дистанційне навчання, тож це ще одне велике досягнення директорки, яке цінують та поважають усі місцеві. Адже навчати дітей навіть за таких складних умов, під час повітряних тривог і підвищеної небезпеки — те, що вкрай важливо нині.

# data[].attributes.headline
Казки, що допомагають. Привид Києва

# data[].attributes.subject
Казки, що допомагають. Привид Києва

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марія Козянчук

# data[].attributes.attachment_link.title
Казки, що допомагають. Привид Києва

# data[].attributes.headline
Казки, що допомагають. Банка

# data[].attributes.subject
Казки, що допомагають. Банка

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марія Козянчук

# data[].attributes.attachment_link.title
Казки, що допомагають. Банка

# data[].attributes.headline
Казки, що допомагають. Валіза

# data[].attributes.subject
Казки, що допомагають. Валіза

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марія Козянчук

# data[].attributes.attachment_link.title
Казки, що допомагають. Валіза

# data[].attributes.headline
Казки, що допомагають. Казка для дитини, яка сумує за татом

# data[].attributes.subject
Казки, що допомагають. Казка для дитини, яка сумує за татом

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марія Козянчук

# data[].attributes.attachment_link.title
Казки, що допомагають. Казка для дитини, яка сумує за татом

# data[].attributes.headline
Казки, що допомагають. Сирена

# data[].attributes.subject
Казки, що допомагають. Сирена

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марія Козянчук

# data[].attributes.attachment_link.title
Казки, що допомагають. Сирена