# data[].attributes.body
Els Decrets de Nova Planta són el conjunt de lleis sancionades i promulgades per Felip V a l'inici del seu regnat. El primer decret és de l'any 1701, i el darrer de l'any 1719, que implantaren un règim absolutista a la Monarquia d'Espanya. Amb aquest decret la Nova Planta establia un model nou d'administració, de caràcter absolutista i centralitzat.  El decret atorgava al capità general el control polític i militar del territori.  Es va establir una nova organització territorial, i Catalunya va ser dividia en dotze corregiments.

# data[].attributes.body
La Constitució de 1812 o Constitució de Cadis va ser la primera constitució que van aprovar les Corts de Cadis el 12 de març de 1812. Va ser la primera constitució de la història d'Espanya.
La nova constitució va determinar un model liberal d'estat, fonamentat en la divisió de poders, i va reconèixer de manera inqüestionable els drets de la religió catòlica. L'estat adoptà la forma de monarquia limitada i dona àmplies atribucions a les corts i deixa a les mans del rei el govern i l'administració del país.

# data[].attributes.body
- Ferran (Catalunya) ∞ Isabel I (Castella)
- Joana ∞ Felip I de Castella
- Carles I d' Àustria
- Felip II
- Felip III
- Felip IV
- Carles III

# data[].attributes.body
Coneguda amb el nom de la Restauració Canovista

Es va desenvolupar entre el cop d’estat de Martínez  Campos (1874) que va proclamar a Alfons XII com a rei d'Espanya i la crisis provocada per la derrota en la guerra contra els Estats Units (1898).

A la Restauració es va produir una reforma conservadora de l'estat liberal, basada en un model polític bipartidista, d’inspiració britànica, que es basava en l'existència de dos grans partits:

Partit Conservador: liderat per Cánovas del Castillo.

Partit Liberal: liderat per Sagasta.

Els partits de l’oposició del sistema també gaudien d’un petit d’un petit espai de participació parlamentària.

El torn de partits, el frau electoral i la influència política del caciquisme van ser algunes de les característiques més  destacades d’aquesta etapa.

També van ser importants l’ascens del moviment obrer i el catalanisme polític.

# data[].attributes.body
La Constitució Espanyola de 1876 fou promulgada per Cánovas del Castillo, un cop aconseguida la restauració borbònica.
Es va elaborar a partir dels principis ideològics conservadors de la Constitució de 1845, especialment del principi de sobirania compartida. Proclamava la sobirania conjunta del rei i de les Corts Generals i instaurava una monarquia constitucional amb importants atribucions a la Corona i un Estat molt centralitzat. El rei conservava molt de poder: dirigia l’executiu, manava l’exèrcit i participava en el poder legislatiu. Les corts s’organitzaven de manera bicameral.

La constitució no abordava el tema del sufragi que va ser desenvolupat per dues lleis:
1878: Sufragi censatari --> a partir dels 25 anys, homes i propietaris. Amb aquesta llei el cos electoral no superava els 850.000 electors.
1890: Sufragi universal  --> a partir de 25 anys, homes, amb un mínim de dos anys de residència al seu municipi. El cens electoral era de 5 milions de ciutadans

# data[].attributes.headline
SISTEMA CANOVISTA: TORN PACÍFIC I  CACIQUISME.

# data[].attributes.subject
SISTEMA CANOVISTA: TORN PACÍFIC I  CACIQUISME.

# data[].attributes.body
Els conservadors van controlar ininterrompudament l’aparell de l’estat fins al 1881, però Cánovas era conscient que l’estabilitat del sistema depenia de la col·laboració amb els liberals.  Cánovas va concebre un sistema bipartidista en el qual dos partits s'alternessin pacíficament en el poder (torn dinàstic)

Van ratificar el torn pacífic dels partits del sistema de la Restauració en el Pacte del Pardo (1885)
--> L’objectiu del pacte era superar la crisis política provocada per la mort d’Alfons XII (novembre de 1885) i instaurar la regència de la seva vídua, María Cristina d’Habsburg, embarassada del futur Alfons XIII.

Durant la restauració els governs no eren resultat d’unes eleccions, sinó que el partit escollit pel monarca per governar s’encarregava d’obtenir els vots necessaris per formar una majoria de diputats. El monarca escollia a un dels dos partits, el líder polític escollit formava govern i seguidament convocava eleccions legislatives i encarregava a, ministre de governació que obtinguis la majoria parlamentària necessària per donar suport a l'acció. Si per aconseguir-ho el ministre havia de manipular els resultats electorals, ho feia.

*Cacics: propietaris rics, amb poder i gran influència al municipi. Aquests personatges per mitjà de fórmules fraudulentes (manipulació d’actes, trencament d’urnes..) obtenien la majoria per al partit del govern. La manipulació s’anomenava Tupinada.
*Cunerisme: es presenta a la llista algú que no és del poble

# data[].attributes.body
Entre els anys 1875 i 1878 els conservadors en el govern van posar fi a un seguit de conflictes que podien incidir negativament en l’estabilitat de la monarquia recentment restaurada:

Fi de la Tercera Guerra Carlina (1872-1876). Els carlins van ser vençuts de nou. Al País Basc i a Navarra es va abolir el règim foral, substituït per un sistema de concerts econòmics (1878).

Fi de la Guerra dels Deu Anys de Cuba (1868-1878). La fi de la guerra carlina va permetre l’enviament de tropes a Cuba. Amb la Pau de Zanjón (1878), es va abolir l’esclavitud i es van produir reformes polítiques i administratives a Cuba.

# data[].attributes.headline
LES FORCES POLÍTIQUES MARGINADES DEL SISTEMA

# data[].attributes.subject
LES FORCES POLÍTIQUES MARGINADES DEL SISTEMA

# data[].attributes.body
El règim de la restauració va mantenir una gran discriminació i una forta repressió envers les forces polítiques i socials considerades com a oposició. Aquestes van estar compostes per seguidors de diferents opcions polítiques: republicans, carlistes, socialistes, anarquistes i associacions obreres

Republicanisme (Burgesia, classes mitjanes i treballadors industrials)

Tres punts bàsics:
1. República com a forma d'Estat
2. Reformes per afavorir els grups socials més necessitats
3. Fe en el progrés científic i educatiu i la laïcitat (separació Església-Estat)

Diferents partits republicans
- Partit república Possibilistes (Castelar)
- Partit república Progressistes (Zorrilla)
- Partit república Centralista (Salmerón)
- Partit república Federal (Francesc Pi i Maragall)

Carlisme (Clero, noblesa, classes altes i mitjans rurals)

Moviment polític sorgit el 1833 entorn del plet dinàstic per la successió a la corona d'Espanya a la mort de Ferran VII.
Origen del Carlisme:
Dues lleis:
- Llei Sàlica: El descendent pot regnar encara que sigui dona
- Pragmàtica sanció: prohibia a les dones regnar

Ferran VII aboleix la llei sàlica i aprova la pragmàtica sanció A la mort del rei Ferran VII, la guerra enfronta al seu germà Carles Maria Isidre amb la seva neboda (filla de Ferran VII) en un conflicte entre els postulats tradicionalistes, absolutistes, el Carlisme contra els postulats liberals, el Liberalisme.

Característiques del Carlisme:
- Defensa del catolicisme
- Defensa del foralisme -->Furs: drets històrics adquirits
- Autoritat del pretendent carlí. (Carles de Borbó)
- Oposició a la democràcia.
- Acceptava el nou ordre liberal capitalista

Localització: Els Carlins s’estenien pel nord d’Espanya, en les zones rurals i de muntanya. Les seves zones d’influència eren Pais Vasc, Aragó, Navarra, Catalunya i Maestrat (Zona Valenciana)
Lema: “DEU, REI, PÀTRIA I FURS”

Moviment obrer (classe obrera)

El moviment obrer que va sorgir durant el segle XIX amb la industrialització es pot definir com el conjunt de manifestacions dels obrers industrials en defensa dels seus interessos com a treballadors.
--> Els treballadors afrontaven reglaments molt severs, jornades laborals de 12 a 14 hores, i fins i tot ritmes de producció intensos i salaris baixos.

L'obrerisme espanyol va entrar en contacte amb l'Associació internacional de treballadors (AIT). L’italià Giuseppe Fanelli seguidor de l’anarquista rus Bakunin, va estendre entre els treballadors espanyols les resolucions oficials de l’AIT, com l’ideari Anarquista de Bakunin.

Tendències Anarquistes
Predominant a la Península: Catalunya i Andalusia.
1888: es va iniciar un període d’individualisme radical en l’anarquisme espanyol, que apostava per la propaganda pel fet. Aquesta tàctica consistia en l’acció directa.
- No volen un líder
- L’estat ha de ser destruït.
Acció directa: atemptat --> Liceu (1893), Corpus (1896), Cánovas (1897) va ser assassinat per Michelle Angiolillo que va actuar com a revenja del judici dels detinguts que és conegut amb el nom de  Procés de Montjuïc.
Procés de Montjuïc: va esdevenir un símbol de la repressió contra l'anarquisme i l'autoritarisme del règim vigent.

Tendències Marxistes
L'arribada dels liberals al poder l'any 1881 va afavorir les activitats del Partido Socialista Obrero que era considerat com un partit revolucionari (fundat el 2 de maig de 1879) i liderat per Pablo Iglesias.

1888: Es fa fundar a Barcelona el primer sindicat socialista, la Unión General de Trabajadores (UGT).

El socialisme predominava a Madrid, Astúries i el País Basc, però tenia pocs adeptes a Catalunya, tot i ser el territori amb més població obrera d'Espanya

1886: El setmanari anomenat "el Socialista" era la publicació que difonia les idees del partit.

# data[].attributes.body
La consolidació d’un Estat centralitzat i uniformista contrari als particularismes regionals va provocar l’aparició de moviments nacionalistes que reivindiquen el reconeixement de la pròpia identitat.

El regionalisme (Catalunya, País Basc i Galicia)

Reacció contra les polítiques uniformes i centralitzadores de l’estat. Reivindiquen el particularisme dins l’estat delimitat per la geografia i la història. Tenint pròpia llengua i cultura per ser una nació.

Diferència:
Regionalisme --> reivindica la regió amb la seva geografia i història
Nacionalisme --> reivindica la regió amb la seva geografia i història, el seu passat i previsible futur

El nacionalisme basc

L'abolició dels furs el 1876 va provocar una reacció notable que es va concretar en el naixement del moviment foralista, que defensava el manteniment de la societat tradicional basca i rebutja la imposició de la política espanyola a Euskadi. Moviment cultural en defensa de la llengua, la cultura i les tradicions basques.

Sabino Arena (1865 - 1903) elabora el primer programa nacionalista, i el 1874 foren establertes les bases del partit nacionalista basc (PNB)
-Milita en el carlisme
- Ideòleg del nacionalisme basc
- 1894: Funda PNB
- Defensa la independència
-S’inventa la bandera basca (Ikurriña)

Galícia (Galleguisme)

És una ideologia política basada en la reivindicació de la llengua i tradicions pròpies

# data[].attributes.attachment_caption
Embarcament dels voluntaris catalans al port de Barcelona durant la primera guerra de la independència cubana. 

# data[].attributes.headline
GUERRA LLARGA O DELS 10 ANYS (1868 – 1878)

# data[].attributes.subject
GUERRA LLARGA O DELS 10 ANYS (1868 – 1878)

# data[].attributes.body
Des de 1824, Espanya només tenia les colònies de Cuba i Puerto Rico, al Carib, i les Filipines i altres illes petites al Pacífic.  Aparició d’un moviment independentista a Cuba i a les Filipines.

Cuba era la principal possessió, amb interessos i negocis importants espanyols i amb un gran flux d'emigració espanyola. La vida econòmica es basava en plantació de: sucre, cafè i tabac.

La primera guerra per l'Autonomia de Cuba va començar l'any 1868 amb la guerra dels 10 anys, que va acabar amb la Pau de Zanjón (1878)
1. Mateixa representació a les Corts.
2. Participació en el govern de l’illa.
3. Llibertat de comerç.
4. Abolició de l’esclavitud. (Amb la qual es va abolir l'esclavitud i es va acordar un Règim d'Autonomia per a la Illa)

El sector més intransigent, oposat a les reformes va formar el Partido Unión Constitucional (format per peninsulars residents a Cuba). Els grups més progressistes van fundar el Partido Liberal de Cuba (majoritàriament cubans).
La majoria dels polítics espanyols no estaven d'acord en donar l'autonomia a Cuba.

# data[].attributes.body
Però els diferents governs no van saber donar resposta als problemes que existien en les colònies, ni van complir els compromisos subscrits a la pau de Zanjón.

Origen i desenvolupament del conflicte

- Una inadequada política colonial (al no respectar l’autonomia de l’illa)

- Desig d'expansió dels Estats Units que havien incrementat notablement la seva relació comercial amb Cuba, principalment la demanda de sucre.

- El 1895, quan finalment s’iniciava el projecte d’autonomia, va esclatar la insurrecció i es va iniciar a Baire (Grito de Baire). Líder: José Martí, fundador del partido revolucionario cubano. Principals dirigents militars: Maceo i Máximo Gómez.  Començà una intensa guerra de guerrilles.

- Comença la independència cubana amb guerres.                  Els intents d'Espanya per posar fi al conflicte van combinar el diàleg, en el cas del general Martínez Campos (l'envien a Cuba i intenta solucionar el conflicte pacíficament però no se'n surt i al poc temps va ser substituït pel general Valeriano Weyler que no va dubtar en aplicar mètodes brutals (concentració de la població pagesa a les ciutats).

- Espanya va enviar uns 200.000 soldats a l'illa, molts dels quals van emmalaltir o morir a causa de les malalties tropicals i la manca de serveis sanitaris. Les tropes espanyoles no van poder derrotar militarment els insurrectes cubans

- L'explosió del vaixell nord-americà Maine al port de l'Havana

1898 (Abril) LA GUERRA NAVAL:
USA va fer servir com a excusa per declarar la guerra l'explosió i enfonsament del seu vaixell de guerra que estava a l'Havana. Espanya no volia renunciar a l'illa i va provocar l'enfrontament entre els dos països. Com a extensió del conflicte, es va reprendre la insurrecció a Filipines.

- La guerra entre USA i Espanya va ser molt ràpida i es va desenvolupar sobretot al mar.
- La flota espanyola va ser derrotada a les batalles navals de Cavite (Filipines) el 3 de juliol i a la badia de Santiago de Cuba l'1 de maig de 1898)

Les derrotes militars davant el poder naval dels EUA va donar la guerra acabada ja en el mes de juliol 1898.

Conseqüències del desastre d'Ultramar

La crisi del 98 va ser fonamentalment una crisi moral i ideològica que va causar un important impacte psicològic entre la població. Fi de la guerra i pèrdua de les colònies:

Crisi territorial i humana: signen els Tractats de París (Cuba, Filipines i Puerto Rico en mans de EU).                    Les Marianes a Alemanya (més de 40000 soldats espanyols morts, interessos comercials afectats i crisi ideològica i consciència d'humiliació nacional.

Crisi Política. La derrota militar i la pèrdua de les colònies d’ultramar va ser considerada un autèntic desastre a l’Espanya de finals de segle. Es genera un ambient pessimista i de crítica al sistema Canovista. Com a resposta a la crisi, apareix el regeneracionisme (Pío Baroja, Miguel de Unamuno, Antonio Machado... ) un corrent de pensament caracteritzat per la voluntat expressa de renovar el país, no tan sols en el terreny econòmic, sinó també en el cultural, el social i el polític.

# data[].attributes.body
Joaquim Costa considerat pare regeneracionisme: reforma política i educativa.

- MAURA: vol ser com Cánovas (conservador)
- CANALEJAS: vol ser com Sagasta (liberal)

Creen La INSTITUCIÓ LLIURE D’ENSENYANÇA (tots els de la generació del 98)

Generació del 98: corrent crític en la literatura i el
pensament. (Dalí, Pío Baroja, Machado, Lorca, Unamuno,...)

- Expansió dels nacionalismes perifèrics (especialment el català)
- Oposició política i ideològica del republicanisme i moviment obrer

# data[].attributes.headline
TRANSFORMACIONS SOCIOECONÒMIQUES DEL SEGLE XIX 

# data[].attributes.subject
TRANSFORMACIONS SOCIOECONÒMIQUES DEL SEGLE XIX 

# data[].attributes.body
L’augment de la població espanyola

A la segona meitat del segle XVIII, la població europea va experimentar un creixement molt important, el 1750 es va passar de 162 milions d’habitants a 265 milions l’any 1850 (Transició demogràfica)

El cicle demogràfic a la segona meitat del segle XVIII consistia en alta natalitat pero morien joves per malalties.

L’augment de població va ser possible gràcies a les elevades taxes de natalitat (30-40%)

Malalties epidèmiques: com la verola, febre groga, el còlera i tuberculosi.

El món rural i les crisis de subsistència

Tot i les millores dedicades a l’agricultura va disminuir l’impacte de les crisis de subsistència, provocades per les males collites i el preu del blat. No obstant això les caresties van continuar afectant les poblacions de l’interior de la Península. La poca vertebració del mercat espanyol va agreujar les crisis.

El creixement urbà i les malalties socials

El creixement de les ciutats S.XIX = problemes mèdics i sanitaris.

L’increment de la població, l’existència de tàpies i muralles, la poca aigua potable i la poca eliminació de les aigües residuals, es van convertir en problemes més greus i les autoritats municipals no sabien com donar una solució.

Els fluxos migratoris

La indústria espanyola era incapaç d’absorbir tots els excedents de mà d’obra procedents del creixement demogràfic, de la transformació de l’agricultura i els canvis en la indústria, per això molts espanyols van anar cap Amèrica i els catalans cap a Cuba i Puerto Rico.

- Algèria: va ser una destinació d’una quarta part dels emigrants espanyols. Altres destinacions: Argentina, Brasil, Uruguai i Cuba

Principals migracions a Catalunya:
- Del cap a la ciutat
- Del interior cap a la costa
- De les zones de secà a les de regadiu

Població Catalunya al principi S. XVIII: 500.000 hab. i l’any 1787 es van convertir en 900.000 hab. , el 1860, 1,6M d’habitants, i el 1900 a 1, 9 milions.

Els canvis en el règim de propietat de la terra

Les Corts de Cadis van desvincular les terres de la noblesa, però la manera com es va fer va permetre a la noblesa transformar les senyories territorials en terres de propietat privada. Els grans perjudicats d’aquest procés desvinculador van ser el pagesos que no van poder demostrar amb títols de propietat que les terres eres seves i van passar a mans de la noblesa.

Lleis desamortitzadores de Mendizábal i de Madoz          Van permetre a l’estat expropiar i subhastar les propietats amortitzades o de mà morta que tenien l’Església Catòlica  i els seus municipis.
-Religiosa: Les terres eren propietats de l'església, perquè l'església acumulava propietats
-Civil: eren del ajuntament i afecten als béns comunals

L’especialització regional dels conreus

-Zona nord: creixement moderat de la producció de cereals , blat de moro i la patata
-Zona interior: cereals
-Àrea mediterrània: conreu de blat i es va ampliar la superfície dedicada a la vinya i als productes d’horta.

La crisi agrària a finals de segle

1880-1910: una crisi agrària es va estendre pels països de l'Europa Occidental.
- La baixada de preus dels productes agraris i un descens relatiu de les rendes agràries també van afectar els agricultors espanyols.
-La crisi va afectar a la producció de cereals, però també es va estendre a la vinya de resultes de l'epidèmia de fil·loxera (insecte que ataca les arrels dels ceps i en provoca la mort)

La crisi de la fil·loxera i el conflicte rabassaire
Dècada dels 80, la fil·loxera va fer estralls a França, cosa que va beneficiar la producció espanyola, però a la dècada dels 90 la fil·loxera va destruir ceps de Catalunya i d'arreu d'Espanya.

La plaga es va combatre plantant ceps americans, immunes a l'insecte, estratègia que va donar molt bons resultats, però la plaga va afectar els contractes de rabassa morta, segons els quals els propietaris cedien un tros de terra a un rabassaire perquè hi plantés vinya, a condició de               recuperar-lo quan haguessin mort dos terços dels ceps plantats.

Amb la plaga, els propietaris reclamaren la propietat i els rabassaires s'hi van oposar, ja que la mort dels ceps s'havia precipitat a causa de la plaga, i així va esclatar el conflicte rabassaire.

A partir de 1896 i gracies a la signatura de contractes

d'arrendament i parceria, favorables als antics rabassaires, el conflicte es va anar apaivagant.