# data[].attributes.body
USA afslører atomvåbens destruktive kraft ved at bombe Hiroshima og Nagasaki i Japan. Dette markerer begyndelsen på atomvåbnets rolle i global politik.

# data[].attributes.body
Sovjetunionen tester deres første atombombe, hvilket indleder en intens rivalisering mellem stormagterne.

# data[].attributes.body
USA sprænger deres første hydrogenbombe, en langt kraftigere atomvåben end tidligere.

# data[].attributes.body
Sovjetunionen følger hurtigt efter med deres egen hydrogenbombe, hvilket intensiverer våbenkapløbet.

# data[].attributes.body
Sovjetunionen sender Sputnik i kredsløb om jorden og demonstrerer deres avancerede raketteknologi, som også kan bruges til at levere atomvåben.

# data[].attributes.body
I 1962 en tæt konfrontation ved Cuba. Krisen opstod da Sovjetunionen stationerede atomraketter i Cuba, i alt 24 missiler fandt man frem til i 1992. Sovjetunionen havde brug for missilerne, hvis de ville invadere USA. Denne krise blev afløst af en vis tilnærmelse, da Sovjetunionen aftalte at de ville fjerne kernevåben fra Cuba, og USA ikke ville invadere Cuba. Det resulterede i 1963 med et forbud mod prøvesprængninger. I 1967 aftalte de et forbud mod kernevåben i rummet, og et forbud mod spredning af kernevåben i 1968, da supermagterne aftalte, at de ikke ville hjælpe andre lande med at udvikle kernevåben.

# data[].attributes.body
Den strategi, der lå til grund for terrorbalancen, kaldtes MAD for Mutual Assured Destruction (gensidig garanteret ødelæggelse). I amerikansk militær slang sagde man "Whoever shoots first, dies second".

(Dansk: gensidigt sikret ødelæggelse) er en militær strategisk doktrin, der oprindelig blev formuleret af Robert McNamara som reaktion på Cubakrisen i 1962. Doktrinen indebærer, at hvis en af to parter i en konflikt anvender sine atomvåben, resulterer det i ødelæggelsen af begge parter.

Netop den store ødelæggelsesevne betyder, at afskrækkelse er atomvåbenstrategiens hovedformål.

# data[].attributes.headline
1970'erne: Atomubåde og counterforce - en slags overraskelsesangreb.

# data[].attributes.subject
1970'erne: Atomubåde og counterforce - en slags overraskelsesangreb.

# data[].attributes.body
Ubåde havde den funktion at de kunne komme rigtig tæt på fjenden, inden de blev opdaget.

Den herved kortere reaktionstid førte til at man sigtede efter fjendens raketter, så disse ikke altså kunne nå at blive affyret inden de blev ramt. Man siger, at man begrænsede fjendens gengældelsesmuligheder.

Begrebet counterforce kommer af, at man benyttede ubåde til at nedkæmpe fjendens atomstyrker, frem for den tidligere counter-city, hvor man forsøgte at dræbe fjendens befolkning.

Atomubåden var dog ikke en billig fornøjelse. En enkelt Atomubåd kostede nemlig mere end et fattigt ulands samlede BNP.

# data[].attributes.body
Amerikansk rumbaseret missilforsvarssystem lanceret af præsident Ronald Reagan i 1983.

Ronald Reagan forslog Strategic defense initiativ (SDI) hvilket fik kaldenavnet Star Wars-programmet. Programmet fik dette navn fordi det skulle være en base i rummet som skulle kunne stoppe ballistiske missiler ved at ændre styring så de på den måde kunne styrer de russiske missiler. Derudover skulle der være en rumbase såvel som en på jorden der skulle have radar og skyde missiler eller fly ned med en laser.

Missilforsvarssystemet kom til at spille en central rolle ved nedrustningsforhandlingerne i den kolde krigs sidste faser, først og fremmest fordi det undergravede den eksisterende terrorbalance mellem supermagterne.

# data[].attributes.body
INF, som står for Intermediate-Range Nuclear Forces Treaty, blev indgået i 1987 mellem USA og Sovjetunionen for at fjerne landbaserede mellemdistanceraketter med en rækkevidde på 500-5.500 km. Det var den første aftale, der eliminerede en hel kategori af våben, og den reducerede spændingerne under den kolde krig. Aftalen blev i 2019 ophævet, da både Rusland og USA mener, at modparten har brudt aftalen.

# data[].attributes.body
Den nye counter-force strategi blev endnu mere relevant, da der blev indledt en ny runde i kaprustningen i slutningen af 1970'erne. Sovjetunionen udskiftede fra 1977 sine mellemdistanceraketter som havde en rækkevidde på ca. 1000-6000 km med en ny, mere træfsikker type. Det var missiler rettet mod Vesteuropa.

I forvejen var Sovjetunionen militært overlegen i Europa, og det er senere blevet dokumenteret, at Warszawa-pagtens strategi for en krig i Europa indebar anvendelsen af små atomvåben i stort tal i forbindelse med konventionelle styrkers fremrykning.