# data[].attributes.headline
מציגות נגה חן, ליאור יצחקי וטליה רוצקי למורה אלקה.

# data[].attributes.subject
מציגות נגה חן, ליאור יצחקי וטליה רוצקי למורה אלקה.

# data[].attributes.body
מסקנותינו על שירי מחאה הם שאנחנו חושבות שהם דבר חשוב מאוד שעוזר ותורם להעברת מסר משמעותי בדרך יצירתית ושחשוב להעביר את זה ככה כדי שאנשים יבינו את סיבת המחאה לעומק.

# data[].attributes.headline
שאלה ב-טליה: 

# data[].attributes.subject
שאלה ב-טליה: 

# data[].attributes.body
אני מאמינה ששירי מחאה הם אפשרות להעביר מסר חשוב לעולם בדרך יצירתית ושונה, המון אנשים מצליחים להבין נושא טוב יותר כשהוא מוסבר בשירה.

# data[].attributes.headline
שאלה ג-יצירות ספרותיות-מחאה:

# data[].attributes.subject
שאלה ג-יצירות ספרותיות-מחאה:

# data[].attributes.body
י"א 2- המחאה בשיר זה ממוקדת על היחס של מוסדות החינוך כלפי התלמידים, טונה (איתי זבולון) מוחה על היחס והחוויה שהוא קיבל בבית הספר וגרם לו לא להאמין בעצמו. הוא משתמש בשיר הבובה זהבה כדי לעזור לו להעביר את המסר. הצורך שהיה בלהוסיף את הבובה זהבה זה כי ציטוט השיר הבובה זהבה הוא אירוני, כי זהו שיר ילדים ולפני שהילדים נכנסים למערכת החינוך הם נוטים לדמיין דו שיח בין בובה לדובי. לעומת זאת בשיר י"א2 התלמידים ממערכת החניוך מושתקים, הדמיון שלהם נרמס, והם נופכים לבובות על חוט "כשתחתוך את החוטים אז תבין שבפנים יש מליון תשובות, בובות בובות".

נקמת הילד המגמגם- קטע יצירותי זה מוחה על העלאת המודעות בנוגע לבעיית הגמגום ועל הדרך בעיות של מקובלות וחוסר ביטחון עצמי. בנוסף, קטע יצירותי זה הוא נסיון לגרום לנו להבין את הסבל והצער של אנשים עם מוגבלויות והרגישות שאנחנו חייבים לאמץ מולם. לדוגמא, בתחילת השיר המשורר אומר שהוא מדבר לזכר המילים שפעם נתקעו לו בפה ובעצם לאורך השיר הוא מתאר שהוא כביכול מתנקם בגמגום ומנצח אותו.

קו העוני- המחאה בשיר מדברת על המנהג הנפוץ בחברה שמי שמדורג כלכלית מתחת ל "קו העוני", מדורג באופן ישיר ואוטומטי בתחתית המעמד החברתי, תרבותי והרוחני.

קו העוני: מוסג סטטיסטי המסביר רמת חיים מסוימת שקבעו אותה כגבול בין אלה שמרווחים פחות ממנה ואז הם נקראים עניים.

שיר קנייה בדיזינגוב- הדובר מתאר ניסיון השתלבות של בן הפרוורים בחברה התל אביבית, הנחשבת ל "אליטה". הנסיון נכשל כי החברה התל אביבית מתנשאת וסגורה בפניו גם משום שהחברה נתפסת בעיקר לחיצוניות, לטפל, "ערכים" שהדובר לא יכול ולא רוצה לאמץ לעצמו. הדובר מתאר סיטואציה של קניית חנות כדי להיקלט בחברה התל אביבית. אחד ממאפייני החברה הזו הוא ישיבה ברוול (בית קפה אליטיסטי מיתולוגי בדיזינגוף, אליו היו מגיעים אנשי הבוהמה והתרבות).

# data[].attributes.body
אני חושבת על שירי מחאה שזה נושא שהוא נורא חשוב לחברה שלנו מכיוון שזה חשוב למחאות ולא לשתוק על דברים שמפריעים לך, ולהשמיע את הקול שלנו על דברים שגורמים לנו לרע ולגרום לאנשים להבין את זה ובסופו של דבר גם להכות בשורש של הבעיה ולצמצם את הבעיה או באמת לסיים אותם לגמרי.

# data[].attributes.headline
שאלה ב-ליאור:

# data[].attributes.subject
שאלה ב-ליאור:

# data[].attributes.body
דעתי על שירי מחאה היא שהם חיוניים ועם דעה ועוזרים להעביר מסר כמו בשיר יא2 שראו את הצד של הכותב בנוגע למשרד החינוך והרבה אנשים יכולים להזדהות איתו

בנוסף שירי מחאה נותנים מודעות לגבי נושאים מבוימים

# data[].attributes.body
הנושא שבחרנו הוא מערכת החינוך ומתוך זה על היחס של המורים כלפי התלמידים.

בחרנו במימ הזה כי אנחנו מרגישות את זה על אמת בחוויה האישית שלנו, אנחנו מרגישות שמתייחסים אלינו כאילו לסתם רובוטים שאמורים לקחת פקודות ולא לבני אדם שאנחנו. אנחנו רוצות להעלות את המודעות של זה, ולמחות על זה כדי לקדם את היחס של המורים כלפי התלמידים, שייתיחסו אלינו טוב וברגישות ויבינו את המקום שלנו ושגם אנחנו טובעים בעבודות ולחץ.

אנחנו רוצות שייתיחסו אלינו כמו לבני אדם ויכבדו את הזכויות הבסיסיות שלנו בין אם זה לצאת לשירותים, לאכול באמצע השיעור, לשתות מים מבלי לבקש רשות, לכבד אותנו כשאנחנו אומרים שכואב לנו הראש או שאנחנו לא מרגישים טוב בשביל ללמוד, לא לכתוב חיסור על כל דבר, לא לשפוט אותנו על הלבוש או לזרוק הערות מיותרות, לא לצעוק אלינו מול כולם ולהשפיל אותנו ובמיוחד לא להעמיס אותנו בעבודות, מבחנים ובחנים.

# data[].attributes.body
המימ והתמונה מהווים כוח משותף מכיוון שהתמונה ממחישה את היחס המזלזל של מערכת החינוך כלפי תלמידים והמימ כמו שרואים בו שמפרים את הזכויות של התלמיד, שניהם ביחד נותנים דגש על המסרים שאנחנו רוצות להעביר, והמסרים שאנחנו רוצות להעביר הם: שיכבדו אותנו ואת הרצונות שלנו, שיתחשבו וישקיעו בנו, שיסתכלו אלינו כמו על בן אדם מבוגר ולא כסתם תלמיד במערכת החינוך.

# data[].attributes.body
בחרנו במימ הזה כי אנחנו מרגישים את זה על אמת בחוויה האישית שלנו, אנחנו מרגישים שמתייחסים אלינו לסתם רובוטים שאמורים לקחת פקודותח ולא לבני אדם שאנחנו. ואנחנו רוצות לעלות את המודעות של זה, ולמחות על זה אפילו כדי לקדם את היחס של המורים לתלמידים שיתייחסו אלינו טוב וברגשיות ויבינו את המקום שלנו שיבינו שגם אנחנו טובעים בעבודות,.

אנחנו רוצים שייתחסו אלינו לא כמו אל סתם ציון, ושיפסיקו להתעלם מהצרכים הבסיסים שלנו כמו לצאת לשירותים או לשתות מים, ללמוד רק בבית ספר ושלא יתנו לנו ללמוד בבית בנוסף ל6-8 שעות בבית ספר, שיורידו מהלחץ ושיבינו ששש מבחנים בשבועיים זה לא סבבה להפיל על תלמידים.

# data[].attributes.headline
שאלה 2- טליה:

# data[].attributes.subject
שאלה 2- טליה:

# data[].attributes.body
בכתבה זו מדברים על מקרי אלימות שהתרחשו בין מורים לתלמידים, התקיים בוועדת החינוך של הכנסת דיון בנושא אלימות במערכת החינוך. במהלך הדיון הוצגה עמדתה של המועצה לשלום הילד, עמדתם תיארה מקרי אלימות מצד המורים כלפי תלמידים שלא הסתיימו בפיטורים של המורים. הם הציגו שבאותה השנה )2017( נפתחו כ 530 תיקים פליליים על מקרי השפלה ואלימות מצד המורים כלפי התלמידים, 71% מהמקרים היו על תקיפות פיזיות. בין השנים 2013-2017 הגיעו לבית הדין למשמעת של נציבות שירות המדינה 13 מקרים של אלימות פיזית כלפי תלמידים, שבעה ממקרים אלה לא הסתיימו בפיטורים ובשלושת המקרים האחרים הוחלט על פיטורים אך עם אפשרות לחזור למערכת החינוך בהמשך. לאחר מכן תיארו לנו מקרים שבהם המורים הכו תלמידים והרביצו להם. ורד וינדמן, מנכ״לית המועצה לשלום הילד טוענת שלא עובר שבוע שבו הם לא מקבלים לפחות תלונה אחת על מקרי אלימות כלפי תלמידים מצד המורים. בסיום הכתבה ורד וינדמן מסבירה שגם אם מדובר במיעוט שאינו מעיד על הכלל, היחס הזה אינו יכול להיות מקובל ושזה חובה בסיסית להגן על התלמידים. היא ממשיכה ואומרת ״איך נוכל לחנך תלמידים להתנהגות לא אלימה כאשר ה׳מודלים שלהם לחיקוי׳ נוהגים באלימות שכזו מבלי שהסיטואציה תזכה לתגובה הולמת?״ ובכך הכתבה מסתיימת.

*חשוב לציין שכתבה זו יצא לאור בשנת 2017.

https://www.ynet.co.il/article/5039421

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
היום (ג') בצהריים יתקיים בוועדת החינוך של הכנסת דיון בנושא אלימות במערכת החינוך. במהלכו יוצג נייר עמדה של המועצה לשלום הילד, שהגיע לידי ynet, המתאר מקרי אלימות של מורים נגד תלמידים בשנה החולפת - שלא הסתיימו בהדחה.

על פי נתוני המועצה לשלום הילד, שמבוססים על נתוני המשטרה, בשנת הלימודים הקודמת נפתחו 503 תיקים פליליים נגד בגירים בחשד לביצוע עבירות נגד תלמידים במוסדות חינוך. 71% מהתיקים - 360 במספר - היו על תקיפות פיזיות.

בין 2013 ל-2017 הגיעו לבית הדין למשמעת של נציבות שירות המדינה 13 מקרים של אלימות עובדים נגד תלמידים. בדיקה שערכה המועצה לשלום הילד מעלה כי בשבעה מהמקרים כלל לא הוחלט על פיטורים. בשלושה מקרים אחרים הוחלט על פיטורים, אך עם אפשרות לחזור למערכת החינוך בתום תקופת פסילה מסוימת.

הנה כמה מקרים משנת הלימודים האחרונה: מחנך ומורה לחינוך גופני הכה תלמיד ברגלו עם מקל ולפת את צווארו. בית הדין למשמעת של עובדי הוראה החליט להקפיא את דרגתו למשך חמש שנים, לפסול אותו מתפקידי מחנך, רכז שכבה, רכז מקצועי ויועץ חינוכי לחמש שנים, וכן נתן לו נזיפה חמורה. עם זאת, בית הדין נמנע מפיטורי המורה למרות שהתביעה דרשה זאת, והוא נשאר כמורה במערכת החינוך.

במקרה אחר צעקה מורה למדעים על תלמיד, סטרה על אוזנו הימנית וגרמה לו לנקב בעור התוף. בית הדין קבע כי היא תורד בדרגת השכר לשלוש שנים, והיא נפסלה לחמש שנים מביצוע תפקידים מסוימים במערכת החינוך. לאור נסיבותיה האישיות הוחלט לנקוט גישה מקילה ולא לפטר אותה.

מורה מקצועית שאחזה בחולצת התלמיד, הושיבה אותו בכוח על הכיסא, סטרה על לחיו והכתה אותו קיבלה נזיפה חמורה מבית הדין, הוענשה בהפקעת משכורת אחת והורדה בדרגה לשנתיים. המורה הביעה חרטה כנה על מעשיה, ולכן הוחלט שאין מקום לפטר אותה. עם העובדים שפוטרו השנה נמנית מורה שהואשמה בחמש עבירות שונות של תקיפת תלמידים. היא אומנם פוטרה, אך תוכל לחזור לעבוד במערכת החינוך בעוד חמש שנים.

"בשנים האחרונות לא חולף שבוע מבלי שתתקבל במשרדנו לפחות תלונה אחת בדבר אלימות כלפי ילדים מצד עובדי חינוך, בין אם בגן הילדים או בבית ספר", כתבה ורד וינדמן, מנכ"לית המועצה לשלום הילד. "למרות חומרת המקרים, נראה כי ישנו קושי ממשי להוציא אנשים אלה מהמערכת - בין אם בשל חוסר סמכויות מספקות למשרד החינוך ולוועדת המשמעת (שאינה פעילה), ובין אם בשל מוגבלות פעילות בית הדין למשמעת, המצומצמת למקרים בהם ניתן פסק דין פלילי מרשיע וחלוט".

וינדמן המשיכה וכתבה: "גם אם מדובר במיעוט (שאיננו מבוטל) שאינו מעיד על הכלל, לא ייתכן שידי משרד החינוך תהיינה כבולות מלטפל טיפול ראוי, נמרץ ונחרץ, כאשר מדובר בתופעה כל כך קשה של אלימות מצד עובדי הוראה וחינוך. אחרי ככלות הכול, ומעבר לחובה הבסיסית להגן על התלמידים מפני אלימות והשפלה, איך נוכל לחנך את התלמידים להתנהגות לא אלימה כאשר ה'מודלים שלהם לחיקוי' נוהגים באלימות מבלי שהדבר יזכה לתגובה הולמת? יש לפיכך להביא להרחבת סמכויות משרד החינוך לפעול להוצאת אנשי חינוך בלתי ראויים מהמערכת".

# data[].attributes.attachment_link.title
דו"ח: מורים תוקפים תלמידים - ונשארים במערכת החינוך

# data[].attributes.attachment_link.description
מורה לחינוך גופני שהכה תלמיד במקל ושתי מורות שסטרו לתלמיד - מקרים אלה לא הסתיימו בפיטורים. מדו"ח של המועצה לשלום הילד, שהגיע לידי ynet, עולה כי למרות האלימות בוחר בית הדין המשמעתי של נציבות שירות המדינה להסתפק בדרך כלל בהורדת שכר או בהדחה זמנית

# data[].attributes.headline
שאלה 2- נגה:

# data[].attributes.subject
שאלה 2- נגה:

# data[].attributes.body
בכתבה שבחרתי מדברים על הניצול של המורים לתלמידים, המורים שמדברים עליהם בכתבה מנצלים את עמדתם ומרשים לעצמם לכנות תלמידים בשמות גנאי, לשלוח אותם לעונשים מפוקפקים ולהשפיל אותם מול כל הכיתה. משרד החינוך מדווח שבארבע שנים האחרונות (נכון לשנת 2006) יש עלייה של 20% בתלונות של תלמידים נגד מורים. רוב התלונות נשלחות בגלל שהמורים והמנהלים מענישים את התלמידים בהרחקתם מבית הספר. אומרים לנו שמרבית מתלונות אלה מתקיימים בחודשים ינואר, פברואר ומאי ואז פועלת ״הנשרה סמויה״ בבית הספר והפעולה הזאת לא חוקית. מתארים לנו מצבים שבהם אפילו לא מעדכנים את ההורים של אותם התלמידים שהם הורחקו מבית הספר. בהמשך הכתבה אומרים ש 40% מהתלונות שנשלחות למשרד החינוך זה על ידי התלמידים עצמם, 35% מהתלונות שנשלחות זה על ידי הוריהם של התלמידים, 15% הם על ידי מפקחי משרד החינוך ורק 10% הם על ידי מנהלים של בית הספר. מסבירים לנו שבשנת 2000 יצא חוק זכויות התלמיד, מטרת החוק היא לקבוע עקרונות לזכויות של התלמיד ברוח כבוד האדם אבל כפי שניתן לראות זה לא תמיד תופס. משרד החינוך מבהירים שאין באמת עלייה בכמות המקרים אלא בכמות הדיווחים בגלל שיש יותר מודעות למצב. בהמשך ראש מועצת התלמידים הארצי שי ביאליק אמרה ״יחס המורים לתלמידים הוא עוד סממן מייצג של הידרדרותה של מערכת החינוך, והחברה בכלל. החברמניות המופרזת של המורים, ואי הצבת גבולות עצמיים בינם לבין התלמידים, היא שמביאה לשחיקת מעמדם. לא הגיוני שמורים שידרשו כבוד ללא לשמש דוגמא תלמידיהם, לשימוש במילות גנאי ובזלזול כלפי התלמידים אין מקום בבית הספר, על אף שלעיתים אלו באים גם מן התלמידים.אנו מקבלים פניות רבות מתלמידים, על מקרים של פגיעה בכבודם ובזכויותיהם הבסיסיות, וקוראים לתלמידים נוספים וגם למורים לפנות אלינו בכל מקרה שכזה בכדי שנוכל לעזור, לסייע ולהביא למיגור התופעה". ובכך הכתבה מסתיימת.

*כתבה זו יצא לאור בשנת 2006.

https://m.ynet.co.il/Articles/3223137

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
בארבע השנים האחרונות חלה עלייה של עשרים אחוזים בתלונות תלמידים נגד מורים, כך מדווח היום (ה') משרד החינוך. השנה, על פי נתוני המשרד, התקבלו כאלף תלונות שכאלה. את הנתונים חשפה הממונה על זכויות הילדים במשרד החינוך, טובה בן ארי, במסגרת כנס במכללת לוינסקי.

תלונות רבות של תלמידים מתקבלות בעקבות הרחקתם מהלימודים על ידי מורים ומנהלים. מתברר כי מרבית התלונות מסוג זה מתקבלות בחודשים ינואר, פברואר ומאי, אז פועלת "הנשרה סמויה" בבתי הספר, כלומר הרחקה יזומה בניגוד לחוק ולחוזרי מנכ"ל, הנעשית על מנת לשפר את ציוני הבגרות.

"חמור הדבר שמנהלים ומורים מרחיקים תלמידים מבית הספר למספר רב של ימים מהמותר או לצמיתות", אמרה בן ארי. "חלקם אפילו לא מיידעים את ההורים כי הרחיקו את ילדיהם ולא מוצאים מסגרת חלופית לתלמידים".
ארבעים אחוזים מהתלונות המתקבלות במשרד החינוך באשר להפרת זכויות מגיעות מהתלמידים עצמם. 35 אחוזים מהתלונות נשלחות על ידי ההורים, 15 אחוזים ממפקחי משרד החינוך ועשרה אחוזים ממנהלי בתי הספר.
חוק זכויות התלמיד נכנס לתוקפו בשנת 2000 כדי להבטיח את זכויות התלמידים הנמצאים בסמכות וברשות עובדי ההוראה. מטרת החוק היא לקבוע עקרונות לזכויות התלמיד ברוח כבוד האדם אבל המציאות, כפי שניתן לראות, מעט שונה.
מהתלונות הרבות עולה תמונה עגומה באשר ליחס שמעניקים חלק מהמורים לתלמידים. יש מורים המכנים תלמידים בכינויי גנאי ('רמאי', 'ילדים רעים', 'מסריחים', 'מלפפון' ושאר ירקות) בפני חבריהם לכיתה, מענישים תלמידים על ידי שליחתם לנקות את שירותי בית הספר, מורים אחרים מרכלים על תלמידים מאחורי גבם עם חבריהם לספסל הלימודים, מורים מחטטים בילקוטי התלמידים, חלקם מעמידים ילדים בכיתה מול הקיר כעונש, מקריאים בקול רם פתקים אישיים שמצאו והרשימה עוד ארוכה - הכל בניגוד לחוקי משרד החינוך וחוזרי המנכ"ל.
בכנס היום השתתפה גם מנהלת נציבות הדורות הבאים בכנסת, יונת מרתון, שתקפה את הכנסת על כך שאינה אוכפת את חוק זכויות הילד. "המדינה מפרה את החוק בכל הזדמנות ויוצרת אפליה בכך שאינה מקפידה לאכוף תשלומי הורים", אמרה. "יש אפליה ברישום לבתי ספר וגם אפליה על ידי הענשת תלמידים". עוד הוסיפה מרתון כי יש לכלול בחוק גם ילדים בגילאי 0-3: "מחקרים הוכיחו

שבגיל זה מתעצבת אישיות הילד וזה לא פחות חשוב מלאכוף אותו בכיתות י"א-י"ב".

לאחר חשיפת הנתונים ביקשו במשרד החינוך להבהיר: "העליה אינה נובעת מעליה בכמות המקרים של הפרת זכויות תלמידים, אלא בכמות הדיווחים כתוצאה ממודעות גבוהה של התלמידים לזכויותיהם". בנוגע להרחקה המוגברת דווקא בתקופת מבחני הבגרות אמרו במשרד החינוך: "חישוב ציוני ממוצעי הבגרות בבתי הספר כולל את כל התלמידים, גם את אלו שנשרו".

יו"ר מועצת התלמידים הארצית, שי ביאליק, אמרה בתגובה לנתונים: "יחס המורים לתלמידים הוא עוד סממן מייצג של הידרדרותה של מערכת החינוך, והחברה בכלל. החברמניות המופרזת של המורים, ואי הצבת גבולות עצמיים בינם לבין התלמידים, היא שמביאה לשחיקת מעמדם".

לדבריה, "לא הגיוני שמורים שידרשו כבוד ללא לשמש דוגמא תלמידיהם, לשימוש במילות גנאי ובזלזול כלפי התלמידים אין מקום בבית הספר, על אף שלעיתים אלו באים גם מן התלמידים.אנו מקבלים פניות רבות מתלמידים, על מקרים של פגיעה בכבודם ובזכויותיהם הבסיסיות, וקוראים לתלמידים נוספים וגם למורים לפנות אלינו בכל מקרה שכזה בכדי שנוכל לעזור, לסייע ולהביא למיגור התופעה".

בארגון המורים סירבו לבקשת ynet להגיב על הנתונים.

# data[].attributes.attachment_link.title
יחס המורים לתלמידים: בלתי מספיק

# data[].attributes.attachment_link.description
מורים מכנים תלמידים בשמות גנאי, אחרים שולחים אותם לעונשים מפוקפקים ויש גם מי שמלבין פנים ברבים ומקריא מול הכיתה פתקים שמצא. מספר התלונות של תלמידים כלפי מורים עולה באופן משמעותי ובמשרד החינוך מסבירים: "לא מדובר בעליה בכמות המקרים, אלא במודעות גבוהה יותר"

# data[].attributes.headline
שאלה 2- ליאור:

# data[].attributes.subject
שאלה 2- ליאור:

# data[].attributes.body
בכתבה מדברים על מורה מירושלים שהואשם בעבירות אלימות נגד תלמידים, בכתבה אומרים שהמורה חנק תלמיד אחד וגרר שני תלמידים אחרים על הרצפה. בית משפט השלום בירושלים זיכה את המורה שהואשם וטען שהוא ניסה למנוע מאותם התלמידים שלומדים בכיתה של חינוך מיוחד מהתנהגות אלימה לתלמידים אחרים.

אחרי זה אומרים לנו שבית המשפט קיבל את טענתו בגלל שהנוהל של משרד החינוך להתמודדות עם מצבי אלימות בין תלמידים אומר שהוא כללי ומחייב מורה להפסיק אירועי אלימות גם אם זה אומר להפעיל כוח על התלמידים. בסוף הכתבה אומרים לנו שבית המשפט מתח ביקורת על משרד החינוך והחליט שהדרך שבה הם אומרים למורים להתמודד עם מקרי אלימות לא אפקטיבי.

*הכתבה יצאה בשנת 2024.

# data[].attributes.attachment_link.description
You do not have access to www.kan.org.il.

# data[].attributes.body
לאחר שקראנו לעומק על המקרים שיש בבתי ספר על מורים שמנצלים את עמדתם, או את סמכותם כדי לעשות דברים מגונים או אפילו סתם כדי לקלל ולהכות תלמידים רק בגלל שהם תלמידים והמורים כביכול מעליהם וצריכים לציית להם בלי לחשוב.

טליה סיכמה כתבה שמדברים בה על הניהול של הבית ספר למקרים כאלה, בין השנים 2013-2017 הגיעו לבית הדין למשמעת של נציבות שירות המדינה 13 מקרי אלימות פיזית כלפי תלמידים, שבעה ממקרים אלה לא הסתיימו בפיטורים ובשלושת המקרים האחרים הוחלט על פיטורים אך עם אפשרות לחזור למערכת החינוך בהמשך, איך אפשר לתת למורה שהכה תלמיד לחזור ללמד תלמידים אחרים? למה שאנשים שאנחנו אמורים לסמוך עליהם בכלל יתנו למורה כזה לחזור בתקווה שהוא לא יעשה את זה לעוד תלמיד. סוף הכתבה הייתה שורד וינדמן מנכלית למועצה לשלום הילד אמרה "איך נוכל לחנך תלמידים להתנהגות לא אלימה כאשר 'המודלים שלהם' נוהגים באלימות שכזו מבלי שהסיטואציה תזכה לתגובה הולמת?" בנתונים שנתנו לנו לשנת 2017 נפתחו כ530 תיקים פליליים על מקרי השפלה ואלימות מצד המורים כלפי התלמידים, 71% מהמקרים היו על תקיפות פיזיות.

בכתבה שנגה בחרה מדברים על הניצול של המורים לתלמידים, בכתבה מדברים על כך שהמורים מנצלים את עמדתם לכנות אנשים בשמות גנאי, לשלוח אותם לעונשים מפוקפקים ואפילו להשפיל תלמידים מול כל הכיתה. מתארים לנו בכתבה שבשנת 2000 יצא חוק לזכויות התלמיד, מטרת החוק היא לקבוע עקרונות לזכויות של התלמיד ברוח כבוד האדם אבל כפי שניתן לראות זה לא תמיד תופס. שזה חבל מאוד, כי איך תלמיד אמור להיות מוגן בבית ספר כשזה אמור להיות הבית השני שלו, איך אנחנו בתור תלמידות בבית ספר אמורות לבוא לבית ספר אחרי שקראנו כתבות כאלה שמורים מתעללים ומשפילים תלמידים ולהרגיש בטוחות במהלך שיעור.

ועוד דבר, "החברמניות" של המורים ואי הצוות גבולות עצמיים בינם לתלמידים, היא שמביאה לשחיקת מעמדם, לא הגיוני שמורים ידרשו כבוד ולא יתנו לנו דוגמא לכך, בין אם זה שימוש בשמות גנאי לתלמידים או זילזול וחוסר כבוד כלפנו.

והכתבה האחרונה הייתה כתבה שתפסה לנו את העין מאוד, זו הכתבה על המורה שהכה תלמיד וגרר עוד שני תלמידים על הרצפה, ולא טיפלו במצב בחומרה. בכתבה מדברים על מורה מירושלים שהואשם בהרבה עבירות נגד תלמידים, אומרים גם שהוא חנק תלמיד אחד, וגרר שני תלמידים אחרים על הרצפה. בית המשפט בירושלים זיכה את המורה מפני שהמורה טען שהוא ניסה רק להפריד שני ילדים מהתנהגות אלימה, אחרי זה אומרים לנו שבית המשפט קיבל את טענתו בגלל שהנוהל של משרד החינוך להתמודדות עם מצבי אלימות בין תלמידים אומר שהוא כללי ומחייב מורה להפסיק אירועי אלימות גם אם זה אומר להפעיל כוח על התלמידים, שזה מאוד מובן אבל החניקת ילד? מה איתה? התעלמו ממנה? או ממקרי האלימות האחרים של המורה כלפי התלמידים, רק בגלל דבר אחד שהוא הצליח ״להצדיק״ זיכו אותו על הכל, ולא נתנו לתלמידים את הבטחון לחזור לבית ספר אחרי שמורה שלהם שהם אמורים לסמוך עליו התנהג אליהם באלימות פיזית. אחרי זה משרד החינוך מתח ביקורת על משרד החינוך והחליט שהדרך שבה הם אומרים למורים להתמודד עם מצבים כאלה היא לא אפקטיבית. הכתבה יצאה לאור בשנת 2024*

לסיום אנחנו רוצות לומר שפתחנו במחאה הזאת כדי שמורים ישימו לב אלינו ושלא יזלזלו בנו ובטח שלא יפנו עליני בצורה פיזית, מאיימת או אלימה. אנחנו רוצות להרגיש בטוחות במקום שאמור להיות הבית השני שלנו ולהרגיש שלא מזלזלים בנו, אנחנו רוצות להרגיש שם טוב, להרגיש שאנחנו יכולות לסמוך על המורים שלנו, שיתנו לנו את הזכויות שלנו בין אם זה לצאת לשרותים או לשתות מים או לא להשפיל אותנו.

# data[].attributes.body
בית ראשון:

בבית הספר התמימות נעלמת, התמימות מתפוגגת, אנו כבר לא עוד סתם ילדים,

אנו אמורים להיות כבר בוגרים.

איך אנו נהיה בוגרים אם המורים אלינו, מתנקשים ומקללים, פוגעים ומזלזלים.

פזמון:

קוראים לעזרה, ואין תשובה.

תחת כיתת לימוד משעממת ועצובה, עושים מאמצים ועלינו לא שמים ואז מתפלאים שאנו מבריזים.

בית שני:

בכיתת הלימוד, אין יותר ילדות,

תחת מילים קשות, אנחנו נישארים רק בבדידות.

קולם חותך עמוק, כמו סכין חדה,

אנו רק ילדים, רוצים רק להיות שמחים.

# data[].attributes.body
המחאה נגד היחס המזלזל של מורים כלפי התלמידים היא חשובה ומוצדקת מבחינתנו.

ראשית כל, תלמידים שמתמודדים עם התעללות נפשית או פיזית מצד המורים יכולים לחוות נזק שיכול להשפיע על ההתפתחות האישית שלהם. מצבים כאלה עשויים להפריע להם ביכולתם להתקשר עם הלמידה ולהתפתח באופן עצמאי.

השיר שעשינו חשוב לנו מאוד ומראה באופן טוב את המחאה ואת הנושאים עליהם בחרנו למחוא. בחרנו לדבר על התמימות שמתפוגגת כאופן שבו מתאר את היחס של המורים שרק מוריד לנו מהערך העצמי.

״קוראים לעזרה ואין תשובה״, אנו בתור ילדים רק מחפשים את המקום הבטוח שלנו ומחפשים מבוגרים שיהיו שם בשבילנו, וברגע שנותנים לנו יחס כזה ואנו רואים שלא נקבל את זה שם זה מאוד מטלטל אותנו נפשית.

לסיום רצינו לומר שאנחנו מאוד שמחות שיש לנו את הזכות להעביר את הנושא הזה, ושאנחנו יכולות לומר את החוויה שלנו ושל אחרים בתור תלמידים במשרד החינוך, הדרך של משרד החינוך היא דרך לא מקובלת שחייב לשנות במהירות לפני שזה רק יחמיר ויהיה רע יותר עבור התלמידים.