# data[].attributes.headline
L'adolescència és principalment una època de canvis. És l'etapa que marca el procés de transformació de l'infant a adult, és un període de transició que té característiques peculiars. Es diu adolescència, perquè els seus protagonistes són joves que encara no són adults però que ja no són nens

# data[].attributes.subject
L'adolescència és principalment una època de canvis. És l'etapa que marca el procés de transformació de l'infant a adult, és un període de transició que té característiques peculiars. Es diu adolescència, perquè els seus protagonistes són joves que encara no són adults però que ja no són nens

# data[].attributes.body
https://www.unicef.org/uruguay/que-es-la-adolescencia

# data[].attributes.headline
La pubertat es el pas previ a la adolescencia, el cos comenca a coneixer canvis fisics, psicologics i socials.

# data[].attributes.subject
La pubertat es el pas previ a la adolescencia, el cos comenca a coneixer canvis fisics, psicologics i socials.

# data[].attributes.body
https://cat.dexeus.com/informacio-de-salut/enciclopedia-ginecologica/la-teva-vida-etapa-per-etapa/pubertat

# data[].attributes.headline
És el procés de canvis físics corporals en el qual el cos d'un nen o una nena es converteix en adult

# data[].attributes.subject
És el procés de canvis físics corporals en el qual el cos d'un nen o una nena es converteix en adult

# data[].attributes.body
https://www.enciclopedia.cat/enciclopedia-de-medicina-i-salut/canvis-fisics-de-la-pubertat

# data[].attributes.headline
Els canvis psicològics són els canvis dels pensaments, a vegades els pensaments no són els adequats.

# data[].attributes.subject
Els canvis psicològics són els canvis dels pensaments, a vegades els pensaments no són els adequats.

# data[].attributes.body
https://www.enciclopedia.cat/enciclopedia-de-medicina-i-salut/canvis-psicologics-en-la-pubertat.-adolescencia

# data[].attributes.headline
Al entrar a la pubertat la relació amb l'altre gent, i de vegades tambe canvis d'amics.

# data[].attributes.subject
Al entrar a la pubertat la relació amb l'altre gent, i de vegades tambe canvis d'amics.

# data[].attributes.attachment_link.title
Oh my goig - Els canvis del nostre cos - betevé

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La adolescencia tiene mala prensa. Socialmente esta etapa suele verse como un período complicado. Muchas veces nos vinculamos con los adolescentes desde el miedo, ubicándolos en el lugar de "problemáticos", sin darnos cuenta de que hemos rodeado esta etapa de prejuicios.

¿Acaso los adultos nos olvidamos de cuando fuimos adolescentes?

¿No recordamos cómo nos veían y qué cosas hacíamos?

Frecuentemente los adultos creemos que los adolescentes son apáticos, irresponsables y poco comprometidos. O incluso creemos que no son capaces de cumplir con determinadas tareas. ¿Es realmente así?

La adolescencia es una etapa necesaria e importante para hacernos adultos. Pero esencialmente es una etapa con valor y riqueza en sí misma, que brinda infinitas posibilidades para el aprendizaje y el desarrollo de fortalezas. Es una etapa desafiante, de muchos cambios e interrogantes para los adolescentes, pero también para sus padres y adultos cercanos.

¿De qué edad a qué edad va la adolescencia?

La Organización Mundial de la Salud define a la adolescencia como el período de crecimiento que se produce después de la niñez y antes de la edad adulta, entre los 10 y 19 años. Independientemente de la dificultad para establecer un rango exacto de edad es importante el valor adaptativo, funcional y decisivo que tiene esta etapa.

¿Cuáles son las etapas de la adolescencia?

Entre los 10 y 13 años. Las hormonas sexuales comienzan a estar presentes y por esto se dan cambios físicos: "pegan el estirón", cambian la voz, aparece vello púbico y en axilas, olor corporal, aumento de sudoración y con esto surge el enemigo de los adolescentes: el acné. Comienzan a buscar cada vez más a los amigos.

Entre los 14 y 16 años. Comienzan a evidenciarse cambios a nivel psicológico y en la construcción de su identidad, cómo se ven y cómo quieren que los vean. La independencia de sus padres es casi obligatoria y es la etapa en la que pueden caer fácilmente en situaciones de riesgo.

Desde los 17 y puede extenderse hasta los 21 años. Comienzan a sentirse más cómodos con su cuerpo, buscando la aceptación para definir así su identidad. Se preocupan cada vez más por su futuro y sus decisiones están en concordancia con ello. Los grupos ya no son lo más importante y comienzan a elegir relaciones individuales o grupos más pequeños.

El adolescente se siente niño y adulto al mismo tiempo, pero sabemos que no es ni una cosa ni la otra. Está en permanente transición: pasar de ser niño y depender del mundo adulto para todo, a ser joven y comenzar a hacerse cargo de su vida.

Seguramente tengan muchos recuerdos de situaciones con sus hijos o hijas adolescentes en las que un día los felicitaron por un acto de madurez y responsabilidad (ayudaron a su hermano menor con la tarea, fueron solos a la feria o recibieron un elogio del adscripto del liceo) y en la misma semana los sorprendieron por un acto de inmadurez (se olvidaron la mochila en el ómnibus, recibieron una observación del liceo por estar jugando de manos, se durmieron luego de pasar la noche jugando en el celular).

Antes de enojarnos recordemos la etapa que están viviendo, en la que su cerebro está cambiando por completo, se está remodelando y generando nuevas conexiones. Ellos están viviendo una etapa repleta de crecimiento y cambios acelerados, superada solo por lo que experimentaron en sus primeros años de vida.

Los adultos, ¿cómo podemos acompañarlos en su crecimiento?

Los adolescentes no buscan hacernos enojar intencionalmente, no quieren hacernos la guerra ni iniciar una lucha de poder. Muchas veces si no hacen lo que esperamos, es porque no pueden hacerlo, porque hay un proceso de maduración cerebral que está en marcha y debe consolidarse para dar paso a una persona con capacidad de autorregulación y toma de decisiones responsables.

La adolescencia es una etapa de florecimiento, de proyectos, de descubrimiento de sí mismos y del entorno. Nuestro rol como adultos es justamente el de colaborar para que esto fluya y habilitar a que pase, sin bloquearlo o enlentecerlo. Por eso, es fundamental que los padres, educadores y referentes de los adolescentes tengamos presente que el gran objetivo al transitar la adolescencia es que puedan aprender a tomar decisiones, aprender de sus errores, hacerse cargo de sus actos, responder con libertad, funcionar con responsabilidad y crecer en autonomía, para poder llegar a ser adultos saludables.

¿Qué cambios y conductas son esperables en la adolescencia?

Si queres conocer más, descarga nuestra guía sobre Características de la Adolescencia para guardarla y compartirla con familia y amigos.

# data[].attributes.attachment_link.description
La adolescencia tiene mala prensa. Socialmente esta etapa suele verse como un período complicado. Muchas veces nos vinculamos con los adolescentes desde el miedo, ubicándolos en el lugar de "problemáticos", sin darnos cuenta de que hemos rodeado esta etapa de prejuicios. ¿Acaso los adultos nos olvidamos de cuando fuimos adolescentes?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La pubertat és el procés de canvis físics corporals en el qual el cos d'un nen o una nena es converteix en adult, capaç de la reproducció sexual. El creixement s'accelera en la primera meitat de la pubertat, i arriba al seu desenvolupament al final. Les diferències corporals entre nens i nenes abans de la pubertat són gairebé únicament els dels seus corresponents genitals. Durant la pubertat es noten diferències més grans quant a grandària, forma, composició i desenvolupament funcional en moltes estructures i en els aparells del cos; per exemple, la massa muscular d'un nen i d'una nena són semblants, però al final de la pubertat el noi en té un 56% més. Les més òbvies són les característiques sexuals secundàries i la forma de l'esquelet, que s'amplia a l'esquena en els nois i en els malucs en les noies.

La pubertat s'inicia normalment entre els 8 i 13 anys en les noies, i entre els 9 i 14 anys en el nois. Aquestes són dades dels països de la cultura occidental al , ja que se sap que l'edat de l'inici de la pubertat ha anat disminuint en els últims segles.

En sentit estricte, el terme "pubertat" es refereix als canvis corporals en la maduració sexual més que als canvis psicosocials i culturals que això comporta. L' adolescència és el període de transició psicològica i social entre la infantesa i la vida adulta. L' adolescència engloba gran part del període de la pubertat, però els seus límits estan menys definits, i es refereix més a les característiques psico socials i culturals esmentades anteriorment.

Canvis físics de la pubertat

La pubertat en les noies oscil·la entre els 8 i els 14 o 16 anys. El procés complet dura de dos a tres anys. Per sota dels 8 i per sobre dels 16 es considera patològic ( pubertat precoç o pubertat tardana, respectivament) i fa necessari un estudi mèdic.

Els primers canvis es produeixen a partir d'un augment brusc de la producció d' hormones hipotalàmiques alliberadores de les gonadotrofines, que activa l'alliberació per part de la hipòfisi de les hormones femenines que estimulen el creixement i la maduració funcional de les gònades femenines o ovaris. Els ovaris segregaran les seves pròpies hormones, les hormones sexuals: estrògens. També fabricaran les cèl·lules reproductores femenines: els òvuls. Alhora, hi haurà altres hormones, com ara les segregades per les glàndules suprarenals i les tiroides, que estaran involucrades en tot aquest procés de canvi.

Els canvis físics tal com apareixen cronològicament amb més freqüència són els següents: botons mamaris, enfosquiment dels mugrons, aparició de borrissol al pubis, pic de creixement o estirada, primera regla (els primers cicles solen ser anovulatoris, o sigui, encara sense ovulació), ovulació i canvi de veu (molt menys marcat que al cas dels nois).

Botons mamaris

Els primers canvis visibles es produeixen en el desenvolupament dels pits, on apareix un petit bony anomenat botó mamari, l'aparició del qual pot ser asimètrica, és a dir, pot aparèixer primer en un costat i no en l'altre, amb una diferència de fins a sis mesos. Aquest moment, en què els pits comencen a créixer, es diu .

Després s'inicia el creixement de pèl al pubis i a les aixelles, i la secreció de moc vulvovaginal o fluix vaginal com a efecte normal dels estrògens. El pèl, que al començament és només un borrissol, comença a aparèixer usualment al voltant dels llavis vaginals. En el 15% de les nenes el borrissol púbic apareix ( pubarquia) abans que els malucs comencin a desenvolupar-se. Amb el temps, altres àrees de la pell desenvoluparan borrissol més dens aproximadament en la seqüència següent: borrissol axil·lar, borrissol al voltant de l' anus, borrissol damunt dels llavis i borrissol al voltant dels mugrons.

A partir d'aquest moment, el creixement mamari es va fent més evident i el pèl púbic i axil·lar es tornen més espessos i arrissats. A poc a poc tot es va desenvolupant fins a un nivell quasi adult, és a dir, el volum dels pits ja és gairebé el definitiu, el mugró és més prominent i erèctil, la pilositat ( pèl) és completa i en el pubis té forma de triangle invertit i pot arribar a la cara interna de les cuixes. És el moment de l'aparició de la primera menstruació o menarquia i en què es fa més evident el fluix vaginal.

L'edat mitjana de la primera menstruació o menarquia en països desenvolupats és al voltant dels dotze anys i mig, el límit inferior és als 10 anys i el superior als 16 anys. La menarquia abans dels 10 anys es considera precoç. Cal consultar el pediatre tant si es dona abans dels 10 anys com si passats els 16 encara no s'ha donat.

Les noies creixen aproximadament una mitjana de 22 centímetres des de l'inici del pic de creixement fins a la menarquia, és el que popularment es coneix com l'estirada que precedeix la primera regla i que sol ser un any abans en les noies que en els nois. A l' estirada la taxa de creixement tendeix a arribar a la seva velocitat màxima. El creixement de les cames i els peus s'accelera primer, per això solem associar la idea de les púbers, i de vegades totes les adolescents, amb la de cames llargues.

Després de l'estirada i la menarquia les noies segueixen creixent, encara que menys i molt més a poc a poc, fins a dos anys després, quan ja s'assoleix l'alçada definitiva. Després les noies segueixen creixent fins als vint-i-un anys aproximadament, tot i que es nota poc, i s'ha observat que els ossos no han acabat d'aturar de créixer completament fins als vint-i-sis anys. És important tenir en compte que l' esquelet ossi no solament creix sinó que madura, i augmenten els dipòsits de calci, per això les necessitats alimentàries ( nutrició) a aquesta edat són molt altes, tant en quantitat com en qualitat. L'estirada comença aproximadament al mateix temps que els primers canvis en l'eixamplament ossi dels malucs, o fins i tot uns quants mesos abans, ambdós són provocats pels estrògens.

El greix del cos es distribueix de manera diferent, s'arrodoneixen i s'eixamplen els malucs i les cuixes, i la cintura s'aprima; el percentatge de greix corporal en les noies sanes i ben nodrides passa del 14% - 16% just abans de la pubertat al 25% - 27% a la pubertat. Aquest fet provoca un gran canvi en el reconeixement de la imatge corporal de la noia que pot afectar l'estima personal i les relacions socials, d'una manera positiva o negativa.

Pell i cabells

A la pell també les glàndules sebàcies (les que segreguen greix) augmenten la segregació i en conseqüència poden aparèixer grans ( acne) a la cara, a les espatlles i a l' esquena. El cabell també es pot tornar més greixós. Això pot ser beneficiós en noies que tenien tendència a tenir la pell o els cabells massa secs, que ara es veuran més bonics. En el cas contrari, aquests efectes es poden contrarestar amb productes d' higiene adequats. Un dermatòleg pot assessorar sobre com tractar l'acne, hi ha productes i tractaments molt eficaços tant per l'acne més discret com amb els més molestos. Una bona higiene ajuda a evitar infeccions mentre que petar els grans i furgar-los, a més d'infeccions, pot afavorir crostes i posteriors cicatrius a la cara. D'altra banda, l'augment de producció d'estrògens i els ràpids canvis de volum corporals (menys panxa, més malucs, pits i cuixes) afavoreix l'aparició d' estries, que es produeixen perquè la pell s'estira més que la seva elasticitat (lligada al col·lagen) ho permet. Cal posar-se crema hidratant al ventre, malucs i cuixes i, en cas que apareguin, visitar un dermatòleg quan encara són línies de color vermell (com de cremat pel sol), ja que quan es tornen blanques (com cicatrius) són encara més difícils de tractar. A la fi de la pubertat la majoria de noies tenen estries als malucs.

Suor i olor corporal

Les secrecions de les glàndules de la suor augmenten i, per això, l' olor corporal canvia sensiblement.

Desenvolupament de la musculatura.

Formació del cos d'adult.

El creixement dels testicles és una de les primeres característiques per les quals un nen es pot adonar que està entrant a la pubertat, ja que aquests augmenten considerablement de grandària.

El borrissol púbic sol ser d'entre les primeres coses que ocorren quan un nen ha arribat a la pubertat. Apareix primerament al voltant de la base del penis brollant primer amb un color clar, fins a fer-se més gruixuts i arrissats. El seu color es fa més fosc i van brollant més i més fins que cobrixen els genitals.

Ereccions involuntàries del penis.

De vegades solen donar-se ereccions de curt temps en llocs ja siguin públics o solitaris on el noi intenta amagar-les tapant-se; encara que en la majoria de vegades les persones que estan al seu voltant no les noten.

L' eix hipotalàmic-hipofisiari-suprarenal és el primer eix que es veu afectat en la pubertat. Es comencen a generar hormones tals com l' androstenediona i DiHidroTestosterona (DHT) al voltant dels 7/8 anys en les noies i 9/10 en els nois. Aquesta activitat elevada de l'eix hipotalàmic-hipofisiari-suprarenal coneguda com a "adrenarquia" dona lloc a l'aparició del borrissol púbic, borrissol axil·lar, borrissol facial (barba i bigoti), borrissol en les cames i braços, una línia de borrissol que s'estén des del pubis fins al melic o llombrígol, en el pit, etc.

Durant la pubertat i adolescència, el nen pot experimentar la seva primera emissió nocturna, també coneguda com a somni humit o " pol·lució nocturna". Normalment és una expulsió de semen pel penis, realitzada quan el nen dorm i té somnis associats amb sexe o simplement pel fregament del penis amb la roba.

Com és freqüent, hi ha vegades que creixen abans els testicles que el penis així que el nen no ha de pensar que té un penis petit, però a mesura que passa el temps també creix el seu penis arribant a la grandària que tindrà en l'etapa adulta. Encara que 13-15 cm és possiblement una talla mitjana d'adults, varia molt en la població normal (per a més detalls, vegeu Mida del penis humà).

Quan un nen està en etapa de desenvolupament les seves cordes vocals es tornen més gruixudes de manera que la veu de la persona esdevé més greu i masculina. Això va per períodes, pot al principi li surtin els típics "galls" al parlar, i després es va tornant més greu i estable.

Arribada a la pubertat, el nen comença a expulsar olors característiques, especialment després de l'exercici físic. L'expulsió de suor per part de les glàndules sudorípares augmenta en la pubertat, la qual cosa es converteix, encara que no decisivament, en un factor important que contribueix a l'olor corporal. Aquesta olor sol qualificar-se com desagradable i la seva intensitat pot variar de persona a persona i de moment en moment.

El nen que ha arribat a la pubertat entra en un nou procés de creixement en alçària d'una durada major al de les nenes. Aquest procés de creixement usualment dura fins als 23 anys en homes, 21 en dones. No obstant això el creixement pot observar-se fins als 26 anys.

Altres canvis en la pubertat

S'ha de saber distingir entre la pubertat, un conjunt de canvis fisiològics, del cos, i l' adolescència. L'adolescència fa referència a un període més ampli que la pubertat, i inclou els grans canvis psíquics, intel·lectuals, emocionals i socials dels adolescents.

Però la pubertat també afecta la manera de ser, de pensar i de comportar-se dels nois i de les noies. Amb tota l'ebullició hormonal que representa, ells canvien també per dins, tant amb el desenvolupament de diferents aparells i sistemes del cos com amb una gran activació cerebral que augmenta les capacitats cerebrals i impulsa els adolescents vers la creativitat, l'experimentació en les relacions socials, la recerca dels seus potencials i límits, i la maduració de la personalitat.

D'altra banda, els canvis físics en el cos de les noies provoquen un gran canvi en el reconeixement de la seva aparença, que pot afectar l' autoestima i les relacions socials, en un sentit habitualment positiu, en la mesura que el cos i la nova imatge són ben acceptats, però que també pot ser negatiu, si no ho són. En aquest segon cas pot donar lloc a trastorns del comportament alimentari o altres problemes. Altres canvis com l' acne també tenen impacte en la pròpia imatge de l'adolescent. En general, la magnitud d'aquests canvis físics també influeix en els grans canvis psicològics que es produeixen i que impliquen noves necessitats relacionals, afectives i intel·lectuals.

Canvis cognitius més importants

Aparició i augment de la capacitat cognitiva i de raonament formal, de la crítica subjectiva

Inici en la comprensió de conceptes d'ordre social i en la capacitat de reflexionar sobre els propis sentiments

Aparició dels primers ideals, iniciatives, projectes

Impressibilitat, oblits, desorganització mental.

Canvis afectius i morals

Atenció focalitzada en els propis interessos encara molt egocèntrics, exaltacions, fantasies.

Inici en la recerca de la pròpia identitat; trencament amb l'equilibri i vincles anteriors.

Rebuig de demostracions d'afecte, regressions, irritabilitat, canvis sobtats d'humor, conflictes i desafiaments dins l'entorn familiar.

Augmenta la necessitat de més intimitat; desvetllament per l'interès sexual.

Disminució de la comunicació amb els adults (pares, professors) i augment de la mateixa grup d'amics amb el qual s'identifica (el clan, la penya, la banda, tribus urbanes) i en el qual busca l'aprovació social.

Vegeu també

Pubertat tardana i pubertat precoç

Adrenarquia, moment a la pubertat al que hi ha un augment brusc d'hormones sexuals produïdes a les glàndules suprarenals, cosa que comença a posar en marxa uns canvis progressius, com l'aparició d'acné, de pèl (al pubis, les cames, les aixelles, etc.), olor axil·lar, creixement dels pits, etc.

Telarquia, moment en què els pits de les noies comencen a créixer

Pubarquia, moment en què comencen a haver pèls al pubis

Gonadarquia, moment a la pubertat caracteritzat per un augment brusc d'hormones sexuals als ovaris, uns dos anys després de l'adrenarquia.
Menarquia i espermarca; moment en què les noies comencen a produir òvuls, i moment en què els nois comencen a produir espermatozous, respectivament.

Cicle endometrial

Síndrome premenstrual

Dismenorrea o menstruació dolorosa

Amenorrea o absència de menstruació

Referències

# data[].attributes.attachment_link.title
Pubertat - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.description
La pubertat és el procés de canvis físics corporals en el qual el cos d'un nen o una nena es converteix en adult, capaç de la reproducció sexual. El creixement s'accelera en la primera meitat de la pubertat, i arriba al seu desenvolupament al final.

# data[].attributes.attachment_link.description
El cos canvia quan arriba la pubertat, que comporta transformacions amb les quals s'entra a l'edat adulta. Viure-ho amb normalitat i amb informació és la clau per acceptar-ho

# data[].attributes.headline
Els microorganismes o cèl·lules microbianes, com a terme més ampli, són compartiments vius que interaccionen amb l'entorn i altres cèl·lules de forma dinàmica

# data[].attributes.subject
Els microorganismes o cèl·lules microbianes, com a terme més ampli, són compartiments vius que interaccionen amb l'entorn i altres cèl·lules de forma dinàmica

# data[].attributes.headline
Una alimentació saludable és una de les principals eines de prevenció i tractament de malalties cròniques com la hipertensió arterial, la diabetis, les malalties de cor i neurològiques. La seva implementació des d’edats primerenques i el manteniment durant la vida promou la salut.

# data[].attributes.subject
Una alimentació saludable és una de les principals eines de prevenció i tractament de malalties cròniques com la hipertensió arterial, la diabetis, les malalties de cor i neurològiques. La seva implementació des d’edats primerenques i el manteniment durant la vida promou la salut.

# data[].attributes.headline
Les habilitats físiques són la base de la motricitat humana. Podem classificar-les en: desplaçaments, salts, girs, llançaments, recepcions i equilibris.

# data[].attributes.subject
Les habilitats físiques són la base de la motricitat humana. Podem classificar-les en: desplaçaments, salts, girs, llançaments, recepcions i equilibris.

# data[].attributes.headline
Hi poden haver de 2 tipus, beneficiosos, i perjudicials. Els beneficiosos t'ajuden a combatre les malalties i milloren les defenses. I i les dolentes et fan agafar malalties i qualsevol tipus de malaltia, s'ha de procurar no agafar res, peró tampoc s'ha de ser molt exejerat ja que els microorganismes estan a tot arreu.

# data[].attributes.subject
Hi poden haver de 2 tipus, beneficiosos, i perjudicials. Els beneficiosos t'ajuden a combatre les malalties i milloren les defenses. I i les dolentes et fan agafar malalties i qualsevol tipus de malaltia, s'ha de procurar no agafar res, peró tampoc s'ha de ser molt exejerat ja que els microorganismes estan a tot arreu.

# data[].attributes.headline
Les emocions son un sentiment que sentim en difernets moments de la vida.

# data[].attributes.subject
Les emocions son un sentiment que sentim en difernets moments de la vida.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
L' emoció, en la seva definició més general, és un intens estat mental que sorgeix en el sistema nerviós de manera espontània i provoca una resposta psicològica positiva o negativa. És un impuls involuntari originat com a resposta als estímuls de l'ambient que indueix sentiments tant a l'ésser humà com en animals i que desencadena conductes de reacció automàtica. L'emoció és matèria d'estudi de la psicologia, neurociència i, més recentment, de la intel·ligència artificial.

Una emoció és un procés que s'activa quan l'organisme detecta algun perill, amenaça i desequilibri amb la finalitat de posar en marxa recursos que es troben al seu abast per controlar la situació (Fernández - Abascal i Palermo, 1999). Per tant, les emocions són mecanismes que ens ajuden a reaccionar amb rapidesa davant successos inesperats que funcionen de manera automàtica, són impulsos per actuar. Cada emoció prepara a l'organisme per a una classe diferent de resposta; per exemple, la por provoca un augment del batec cardíac que fa que arribi més sang als músculs afavorint la resposta de fugida.

L'etimologia de la paraula emoció prové del francès antic del segle xii emouvoir (el que fa moure, agitar-se). Aquesta al seu torn prové de les arrels llatines e(x) (enfora) i motio (moviment, acció, gest). A partir del segle xviii es començà a relacionar amb aspectes mentals.

Encara que és una paraula molt usual, no és fàcil proposar una definició universalment acceptada. Hi ha un ampli consens en acceptar la distinció entre emoció i sensació. Sensació pot ser entès com l'experiència subjectiva d'una emoció que sorgeix fisiològicament al cervell.

Molts psicòlegs defineixen les emocions en termes de tres atributs fonamentals:

El desvetllament fisiològic

L'expressió conductual (per ex., expressions facials)

L'experiència conscient, la sensació subjectiva d'una emoció

Els tres atributs són necessaris per a un ple esdeveniment emocional, encara que la intensitat de cada un pot variar molt.

Robert Masters fa les següents distincions entre:

Afecte. És una sensació d'avaluació innatament estructurada, no cognitiva allò pot o pot no registrar-se en el coneixement.

Sensació. És l'afecte fet conscient, posseint una capacitat d'avaluació no només fisiològica sinó, sovint, també orientada psicològicament.

Emoció. Es construeix de manera psicosocial, amb sentiments dramatitzats.

L'emoció es considera a vegades com l'antítesi de la raó. Aquesta distinció prové de la filosofia occidental. Les emocions poden no ser desitjades per l'individu que les sent; pot voler controlar-les però sovint no pot aconseguir-ho. Un tret característic de l'ésser humà és aquest conflicte, o fins i tot oposició, entre emoció i raó.

En el clàssic model de cervell de Paul MacLean ( Triune brain), les emocions es defineixen com les respostes del còrtex dels mamífers. Es produeixen respostes instintives des del còrtex reptilià que poden entrar en competència amb el neocòrtex més lògic, que és el que raona. La investigació actual en el sistema de circuits neuronals de l'emoció suggereix que aquesta és una part essencial de la capacitat de presa de decisió i planificació humana, i que la famosa distinció feta per Descartes entre raó i emoció no és tan clara.

Segons Aaron Sloman, la necessitat d'afrontar un món canviant i parcialment impredictible fa necessari que qualsevol sistema intel·ligent (natural o artificial) amb motius múltiples i capacitats limitades requereixi el desenvolupament d'emocions per sobreviure. D'acord amb Linda Davidoff, les emocions es constitueixen mitjançant els mateixos components subjectius, fisiològics i conductuals que expressen la percepció de l'individu respecte al seu estat mental, el seu cos i la forma en què interacciona amb l'entorn, sent així quins avantatges podria tenir un sistema artificial molt complex, diguem, una planta nuclear, que va ser dissenyat perquè els seus sistemes de control responguessin de manera emotiva? Com funcionaria un avió de combat emotiu? ¿Seria prudent que el sistema de control d'un vaixell petrolier sentís por o enuig? ¿I el sistema de vigilància d'un aeroport?, Contràriament a la creença popular, les emocions, lluny de ser un obstacle en la comprensió cabal de l'univers el descriuen amb claredat. Les emocions són mecanismes que permeten a la ment descriure la nostra cosmovisió, capacitant-nos per interaccionar amb les persones i les coses en el medi que descrivim com univers. El nostre conscient no sempre està correctament nodrit d'informació com per poder descriure la nostra cosmovisió mitjançant el llenguatge o símbols. La percepció emocional de l'entorn ens nodreix d'informació perquè, adequadament elevi al conscient i subjecta a l'ego, ens permeti el procés i administració dels recursos disponibles; aquest ús personal que fem dels recursos ens ofereix una visió diferent del món que ens envolta.

La descripció de les emocions com gairebé tots els conceptes relacionats amb la conducta i cognició humana està subjecta a l'apreciació des de dos punts de vista naturalment oposats. D'una banda, una explicació idealista que es basa en la concepció d'un univers infinitament complex l'enteniment absolut del qual només està en mans d'un ésser suprem i ideal. A l'altre extrem una concepció materialista que descriu els fenòmens universals, inclosos aquells que expliquen la condició humana, com una conseqüència lògica de la configuració inicial, elemental i simplificada d'un univers, que en els seus inicis només estava ple de "voluntat de crear", és a dir, energia.

Els idealistes consideren a les emocions com un llegat diví l'origen no és comprensible per la ment humana no inspirada. Les emocions són humors invisibles que dicten les regles de conducta social i individual i que prevenen dels efectes nocius o benèfics dels nostres actes i pensaments i expliquen la bondat de les causes. Tractar d'explicar les emocions des d'aquest punt de vista implica, per l'idealisme, tractar de raonar la relació que existeix entre l'enteniment humà i els designis de Déu. La inspiració divina es comunica amb els éssers humans mitjançant les emocions, les emocions són en aquests termes caràcters d'un llenguatge els missatges només pot ser entès per aquells que han aconseguit un nivell de comprensió i abstracció espiritual superior de les obres de Déu i dels homes, filòsofs, sacerdots, endevins i emperadors. Les emocions vistes d'aquesta manera expliquen sense necessitat de polèmica la divinitat i maldat de totes les coses. Els déus, els elegits i els sants són llavors entitats l'explicació és el conjunt emocional que provoquen en el creient o en l'inspirat.

Del costat oposat, el materialisme, consideren que els fets de l'univers són conseqüència de les alteracions de l'atzar, generades per la constant distribució de l' energia cap als confins de l'univers, d'una gran explosió que afecta, des dels seus inicis, una gran sopa submolecular primigènia. Les emocions per al materialista, són estructures cada vegada més improbables d'esdeveniments i objectes, que han estat ordenats i emmagatzemats en el complex trencaclosques de la cognició al llarg de milions d'anys d' evolució, i que han sobreviscut gràcies a contínues escriptures i reescriptures a la biblioteca proteica del genoma animal.

Independentment de quina d'aquestes explicacions considerem més acceptable, les emocions constitueixen un concepte tan important que no permeten deixar camí sense recórrer. Els estudis tant humanistes com materialistes dels complexos sistemes emocionals dels éssers vius han permès explicar molts aspectes de la complexitat de la interacció humana i els sistemes socioeconòmics. L'enteniment de les emocions és a més un mecanisme de poder i influència bastant mal·leable i corrompible. De tot això, addicional a la comprensió dels caràcters emotius inqüestionables de cada individu, cal entendre el significat social i pràctic de les emocions.

Importància de la comprensió de les emocions

La interacció humana amb l'entorn és bàsicament emocional, les característiques distingibles de la cognició humana respecte a altres éssers vivents sembla sempre estar definida en el pla emocional, al grau tal que els que han entès aquest fet l'han aprofitat per vincular les emocions amb objectes i identitats que normalment no són objectes emocionals de l'ésser humà. Com pot un ésser humà estimar a un automòbil? Com podem apreciar més a una persona que a una altra només per la seva forma de vestir? Com podem estimar o odiar els individus d'una raça com si fossin una única persona? La clau per contestar aquestes preguntes consisteix en la conversió de l'entitat real en un objecte d'expressió o percepció emocional. El plànol de l'emocional és el pla del que entenem o reconeixem com entès, recordat i conclòs en les nostres ments, si perceps una emoció respecte al fet, no hi ha necessitat de discussió addicional "l'has captat". L'individu tendeix a recordar amb més facilitat a les persones amb qui, d'una manera o altra, han estret un vincle emocional, encara que sigui negatiu, fins i tot momentani. Les relacions humanes i les preferències sobre persones i grups generades en instants de càrrega emocional són més duradores i radicals, com en un partit de futbol o en una guerra. Les grans guerres de l'actualitat són cada vegada més difícils d'entendre mitjançant els clàssics models socioeconòmics que durant dècades fem servir per explicar les guerres dels mil·lennis històrics passats.

L'explosiva importància actual de l'estudi de les emocions humanes rau en la propagació dels mitjans informàtics. Les innegables característiques cognitives de les emocions descobreixen la transcendència de la informació en la producció de conductes i d'apreciacions de les masses. Milions d'éssers humans buscant descàrregues d'emotivitat en la gran massa d'informació de les xarxes globals, en un món on els mitjans massius unidireccionals, s'han tornat completament indiferents i poc estimulants, davant d'un públic les reaccions ja no poden ser provocades si la informació no inclou un component explicatiu de la realitat individual i de la interacció amb el món. És un terreny enorme de possibilitats i perills per a aquells que sàpiguen descriure la forma d'interaccionar emocionalment amb milions d'usuaris, per això, que la informàtica i la intel·ligència artificial adquireixin un nou paper respecte al que els usuaris de les xarxes informàtiques busquen, aquests nous usuaris de la informació que ara interpreten i demanen resposta sobre els continguts de la mateixa són addictes a les emocions que el procés mental d'informació i la compressió del món genera en els seus cervells.

Autors com Minsky, Isaac Asimov i Bateson han estat renovats i els seus estudis han tornat a les aules de les universitats, antigues obres de la ciència-ficció on robots intel·ligents i emocionals afecten dràsticament el futur de la humanitat avui en dia són èxits en les cartelleres de les sales de cinema en el món. Tot això causa avidesa per descobrir la manera com s'ha concebut, com els ordinadors poden representar, explicar i interaccionar amb les emocions humanes, i més important, com comunicar-se i influir en milions d'éssers amb el mític llenguatge de les emocions. La dificultat del procés es fa evident quan es descobreix la ignorància generalitzada de les causes i conseqüències dels processos emotius i la seva relació amb la cognició i la concepció humana de la mateixa societat.

Al sospesar l'abandonament, per part de la ciència, l' economia i política, de l'enteniment dels intricats laberints dels sentiments, les emocions i les creences dels éssers humans descobrim quan ignorants són les societats i seus individus del futur dels pobles, el determinisme econòmic i polític no pot predir més un món tan complex, de tal manera que es requereix la concepció emocional dels individus i de les societats per a ser explicat. Les complexes relacions socials en un món amb recursos cada vegada més limitats, amb perills que no es presenten davant els individus en patrons físics recognoscibles, amb estructures socials canviants i ple d'éssers intel·ligents i ments complexes, preveu que la imminent caiguda de les tecnocràcia donarà lloc a l'imperi de les emocions, on les emocions humanes expliquen la nostra humana concepció del món. Quins tipus de societats o organitzacions basen la seva conformació únicament en els intercanvis emocionals dels individus? Quins són els efectes socials i polítics del xoc entre la racionalitat i l'emotivitat? Quines cultures modernes es caracteritzen per determinar els seus preceptes de justícia i riquesa en termes exclusivament emotius?

El component fisiològic de les emocions són els canvis que es desenvolupen en el sistema nerviós central (SNC) i que estan relacionats amb la presència de determinats estats emocionals. Són tres els subsistemes fisiològics que segons Davidoff estan relacionats amb les emocions: el SNC, el sistema límbic i el sistema nerviós autònom. Durant els processos emocionals es consideren particularment actius als següents centres del SNC:

L'escorça cerebral, que forma part del SNC. Davidoff i Sloman coincideixen que l'escorça cerebral activa, regula i integra les reaccions relacionades amb les emocions. D'acord amb l'Arquitectura Computacional de la Ment de Sloman, és necessari un procés central que administri les decisions referents a intencions, planificació i resolució de conflictes. Les decisions d'un sistema intel·ligent no es poden prendre de manera independent i per això els processos desenvolupats per la ment que impliquin adequades solucions als conflictes necessiten ser resoltes a un nivell més gran d'abstracció. Sloman considera els processos emocionals com la base estructural de la ment dels sistemes intel·ligents.

L'hipotàlem, que forma part del sistema límbic i que es relaciona amb l'activació del sistema nerviós simpàtic. Aquest centre té a veure amb emocions com el temor, l'enuig, a més de participar com a activador de la set i de l'activitat sexual.

L'amígdala, que s'activa front a estímuls externs fent aparèixer sensacions com la ira, la desconfiança, el plaer i el temor. L'extirpació de l'amígdala provoca complexos canvis en la conducta.

La medul·la espinal. D'acord amb diferents investigadors (Wolff, Ax, Schwartz) és possible que les reaccions emocionals estiguin relacionades amb canvis fisiològics necessaris perquè l'individu pugui enfrontar-se a determinades situacions o també perquè pugui transmetre missatges o senyals de resposta a altres individus. Pot considerar-se també la hipòtesi que molts d'aquests canvis potser siguin perceptibles només de forma inconscient per altres individus.

Wolff va demostrar experimentalment que les parets de l' estómac reaccionen als estats emocionals canviant el seu flux sanguini, les contraccions peristàltiques i les secrecions d'àcid clorhídric. Albert Ax va determinar la relació entre les emocions i la freqüència cardíaca, la conductivitat elèctrica de la pell (relacionada amb la transpiració), la tensió muscular, la temperatura de la cara i les mans, i la freqüència respiratòria. Va trobar que les reaccions emocionals davant el perill provocaven reaccions similars a l'acció de l' adrenalina; també que els actes insultants provoquen reaccions musculars, cardíaques i respiratòries similars a l'acció de l'adrenalina i noradrenalina. Gary Schwartz va observar que algunes reaccions emocionals provoquen canvis de tensió muscular facial imperceptibles a simple vista però mesurables instrumentalment.

La interocepció també juga un paper molt important en el processament emocional, ja que aquesta ens proporciona una actualització moment-a-moment del nostre cervell sobre l'estat del nostre cos, incloent-hi la seva reacció a l'ambient percebut, el que pot influir en el nostre estat emocional.

Els polígrafs, amb totes les prevencions a considerar, es basen en els canvis fisiològics que provoca la tensió de mentir.

No hi ha un criteri unànime per classificar les emocions. Alguns trets per dividir-les són:

emocions positives per al subjecte o negatives

emocions dominants o submises

emocions intenses o lleus

emocions dirigides cap als altres, cap a un mateix o cap a entitats no humanes

emocions primàries i secundàries

Emocions primàries i secundàries

Tradicionalment s'ha acceptat que hi ha certes emocions bàsiques o primàries i d'altres secundàries. Les primàries són més universals i les secundàries acostumen a implicar sentiments complexos o ser la suma de diverses emocions primàries.

Dins les emocions primàries es troben la ràbia, la por, la pena, l' alegria, el fàstic i la sorpresa. Robert Plutchik hi afegeix l' acceptació i la curiositat. No hi ha acord sobre les emocions secundàries, que poden canviar molt segons l'autor que les enumeri. Algunes de les més comunes són l' ansietat, l' avorriment, el ressentiment, la pietat, la confusió, la decepció, la vergonya, la gratitud, la culpabilitat, la nostàlgia, l' esperança, l'interès, la gelosia, la malenconia i l' admiració.

Gran científics que han tractat el tema de l'emoció:

Charles Darwin amb L'origen de l'home, i la selecció en relació al sexe, publicat el 1871, Darwin va oferir nombroses proves que situaven l'ésser humà com una espècie més del regne animal, mostrant la continuïtat entre característiques físiques i mentals. També va exposar la teoria de la selecció sexual com una explicació de determinades característiques no adaptatives, com el plomatge de la cua del gall dindi, o l'evolució cultural i les diferències sexuals, racials i culturals, alhora que emfatitzava la pertinença de tots els humans a una mateixa espècie. La seva investigació va ser ampliada amb el seu següent llibre, L'expressió de les emocions en l'home i els animals (1872), una de les primeres publicacions acompanyades de fotografies impreses, que discutia la continuïtat de la psicologia humana amb la conducta animal.

William James el 1904 va publicar Existeix la consciència? on pretenia demostrar que el dualisme tradicional entre subjecte i objecte era una barrera per a una sòlida concepció de l'epistemologia i havia d'abandonar l'autoconsciència com una entitat oposada al món material. El 1907 publica Pragmatisme: un nou nom per algunes antigues maneres de pensar, on expressa que el pragmatisme és un mètode per apaivagar les disputes metafísiques que d'altra manera serien interminables. És el món un o múltiple? ¿Lliure o determinat? ¿Material o espiritual? El mètode pragmàtic, diu, en aquests casos tracta d'interpretar cada noció, traçant les seves respectives conseqüències pràctiques. Quina diferència d'ordre pràctic suposaria per a qualsevol que fos certa aquesta noció en comptes de la seva contrària? Si no pot traçar qualsevol diferència pràctica, aleshores les alternatives signifiquen pràcticament la mateixa cosa i tota disputa és vana. James té cura de definir el pragmatisme com a mètode. Per tant, el seu llibre no condueix a cap resultat concret sinó que és una manera d'enfrontar-se al món.

Ivan Pàvlov investigà el sistema gàstric en els gossos, i les seves manifestacions externes en forma de salivació, arribant a mesurar la gana dels gossos mesurant la quantitat de saliva que aquests generaven després d'una carència d'aliments. Observà que els gossos tendien a salivar abans que l'aliment entrés realment en les seves boques, amb la qual cosa, al no observar cap explicació fisiològica per a tal fenomen començà a parlar de "secreció psíquica". Donades les circumstàncies, Pàvlov decidí estudiar més detingudament el fenomen que acabava de descobrir canviant la forma de presentar els aliments als animals. Això feu que descobrís una relació íntima entre les causes mentals i la consegüent resposta fisiològica que anomenà els reflexos condicionals. És a dir, les respostes reflexes, com la salivació, ocorren només condicionalment sobre experiències anteriors específiques de l'animal. Les seves investigacions el van dur a formular la llei del reflex condicionat, que va desenvolupar entre 1890 i 1900 després d'observar que la salivació dels gossos que utilitzava en els seus experiments podia ser resultat d'una activitat psíquica. Així doncs, va realitzar un experiment consistent a fer sonar una campana just abans de donar aliment a un gos, arribant a la conclusió que, quan el gos tenia fam, començava a salivar només escoltar el so de la campana.

James Papez creia que la informació sensorial que arriba al tàlem es dirigia cap a l'escorça cerebral i l'hipotàlem. La informació que sortia de l'hipotàlem donava lloc a les respostes emocionals de control del cos i, finalment, la informació que sortia de l'escorça donava lloc als sentiments emocionals. Els trajectes seguits fins a l'escorça es deien "canal del pensament". Papez va ser molt més específic que Cannon i Bard sobre com es comunica l'hipotàlem amb l'escorça i sobre les zones corticals que hi intervenen. Va proposar una sèrie de connexions des de l'hipotàlem fins al tàlem anterior i fins a l'escorça cingular (part de l'escorça mitjana evolutivament antiga). Les experiències emocionals tenen lloc quan l'escorça cingular integra els senyals rebuts des de l'escorça sensorial (part de l'escorça lateral evolutivament nova) i des de l'hipotàlem. La informació que surt de l'escorça cingular cap a l'hipocamp i, des d'aquí, a l'hipotàlem permet que els pensaments que tenen lloc en l'escorça cerebral controlin les respostes emocionals.

Baruch Spinoza com que l'ésser humà no és Déu, de la mateixa manera que la part no és el tot, no tots els nostres coneixements són adequats. Spinoza planteja tres nivells de coneixement: 1.-Sensible: coneixement imprecís de la realitat; 2.-Racional: aporta veritats universals i necessàries; 3.-Intuïtiu: coneixement de les idees innates i del seu fonament comú: Déu.

Paul Ekman va trobar que les expressions facials de les emocions no són determinades culturalment, sinó que són més aviat universals i tenen, per tant, un origen biològic, tal com plantejava la hipòtesi de Charles Darwin. La comunitat científica de l'actualitat està d'acord que les troballes d'Ekman són vàlides. Entre les expressions que ell va classificar com universals es troben aquelles que expressen la ira, la repugnància, la por, l'alegria, la tristesa i la sorpresa. Pel que fa al menyspreu, és menys clar, encara que hi ha evidència preliminar en el sentit que aquesta emoció i la seva expressió poden reconèixer universalment. Ekman va descriure "microexpressions" facials que, segons va demostrar, es poden utilitzar per detectar les mentides amb cert grau de fiabilitat, això com a part de l'anomenat Projecte Diògenes. També va desenvolupar el Sistema de Codificació Facial d'Accions (en anglès "Facial Action Coding System" FACS) per classificar totes les expressions de la cara humana que sigui possible imaginar. Ha publicat investigacions sobre una varietat molt àmplia de temes dins l'àmbit del comportament no verbal. Els seus treballs sobre la mentida, per exemple, no es van limitar a les expressions de la cara, sinó que es van basar en observacions sobre tot el cos humà. Ekman utilitza també els signes verbals de la mentida. En ser entrevistat sobre el cas Monica Lewinsky, va afirmar que, a causa del llenguatge eufemístic de Bill Clinton, era possible afirmar que estava mentint. Les contribucions d'Ekman al Comitè Editorial de la revista Greater Good, publicada pel Greater Good Science Center, un centre d'investigació científica interdisciplinària de la Universitat de Califòrnia, Berkeley, inclouen les interpretació d'investigacions científiques sobre els fonaments de la compassió, l'altruisme i les relacions humanes pacífiques. Ekman ha contribuït, també, en gran manera a l'estudi dels aspectes socials de la mentida, de les raons per les quals mentim i per les que no solen preocupar-nos la detecció de les mentides.

Hugo Finkelstein impulsor d'un corrent terapèutica que va denominar Clínica de l'afectivitat, va recórrer Llatinoamèrica i diversos països del món, participant com a columnista en programes televisius com "20 dones" i generant programes de ràdio i televisius, com ara "Emocions i Pensaments" a Ràdio Mitre; "Emocions" a FM La Isla i "Emocions i sentiments", a Radio Splendid. A partir de l'any 1995, es produeix un marcat interès en la seva persona pels aspectes biològics-científics, obtenint el títol de Màster en Psiconeuroendocrinología i publicant dues obres científiques: "Psicopatologia del dolor" i "Introducció a la psico-neuro-immuno-endocrinologia"

Cornelius, R. The science of emotion (en anglès). Nova Jersey: Prentice Hall, 1996.

Freitas-Magalhães, A. The Psychology of Emotions: The Allure of Human Face (en anglès). Oporto: University Fernando Pessoa Press, 2007.

Ekman, P. (1999). "Basic Emotions Arxivat 2007-07-26 at WebCite". A: T. Dalgleish and M. Power (Eds.). Handbook of Cognition and Emotion. John Wiley & Sons Ltd, Sussex, Regne Unit:.

Frijda, N. H. (1986). The Emotions. Maison des Sciences de l'Homme and Cambridge University Press.

Hochschild, A. R. (1983). The managed heart: Commercialization of human feelings. Berkeley: University of California Press.

LeDoux, J. E. (1986). The neurobiology of emotion. Chap. 15 a J. E. LeDoux & W. Hirst (Eds.) Mind and Brain: dialogues in cognitive neuroscience. New York: Cambridge.

Plutchik, R. (1980). A general psychoevolutionary theory of emotion. A R. Plutchik & H. Kellerman (Eds.), Emotion: Theory, research, and experience: Vol. 1. Theories of emotion (pp. 3-33). Nova York: Academic.

Thompson, Ross A. Emotional Regulation and Emotional Development (en anglès). Educ Psychol Rev, 1991; 3 (4), pp: 269-307. ISSN 1040-726X. DOI 10.1007/BF01319934. Arxivat 2021-06-07 a Wayback Machine.

Scherer, KR. (2005; Des 1). What are emotions and how can they be measured? Social Science Information Vol. 44, No. 4, pp: 695-729. ISSN 0539-0184 (en anglès).

Solomon, R. The Passions: Emotions and the Meaning of Life (en anglès). Indianapolis: Hackett Publishing, 1993.

Albano, Caterina. The puzzle of human emotions: some historical considerations from the 17th to the 19th centuries (en anglès). Dev Med Child Neurol, 2008 Jul; 50 (7), pp: 494-497. PMID: 18611197. DOI 10.1111/j.1469-8749.2008.03006.x.

Casals Rotllant, Hug. Neurofilosofia de les emocions: Què, qui, com, quan, on, per què?. Revista de neuroeducació, 2020; 1 (1), pp: 88-99. ISSN 2696-2691.

# data[].attributes.attachment_link.title
Emoció - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.description
L' emoció, en la seva definició més general, és un intens estat mental que sorgeix en el sistema nerviós de manera espontània i provoca una resposta psicològica positiva o negativa. És un impuls involuntari originat com a resposta als estímuls de l'ambient que indueix sentiments tant a l'ésser humà com en animals i que desencadena conductes de reacció automàtica.

# data[].attributes.body
https://www.psicoglobal.com/blog/psicologia-emociones-alegria

https://www.youtube.com/watch?v=MCdUlqvPF2w

# data[].attributes.attachment_link.description
La alegría es una emoción universal que genera muchos beneficios, por lo que entrenar está emoción ayuda a nuestra salud psicológica y emocional.

# data[].attributes.body
Sentiment desagradable que causa una cosa que repugna. Fer fàstic una menja. Tan brut, quin fàstic que fa!

# data[].attributes.attachment_link.title
Del Revés (Inside Out) | Primer Tráiler Oficial | Disney · Pixar Oficial

# data[].attributes.headline
Bullying significa acos escolar i es una conducta repetitiva i intencional, per qualsevol mig, per la que (un alumne) pretén intimidar, sometre, acovardir i/o atemorir, emocional o físicament, a la víctima (un altre alumne/a), ja sigui dintre de les instal·lacions de una institució educativa o fora d'ella.

# data[].attributes.subject
Bullying significa acos escolar i es una conducta repetitiva i intencional, per qualsevol mig, per la que (un alumne) pretén intimidar, sometre, acovardir i/o atemorir, emocional o físicament, a la víctima (un altre alumne/a), ja sigui dintre de les instal·lacions de una institució educativa o fora d'ella.

# data[].attributes.headline
Les relacions amb els adolecents de vegades canvia, ja que tens canvis d'humor i no tens ganes d'estar amb aquella persona de la infancia. Per aixo moltes vegades canviem d'amistats ja que quan et fas gran no tens tant en comú.

# data[].attributes.subject
Les relacions amb els adolecents de vegades canvia, ja que tens canvis d'humor i no tens ganes d'estar amb aquella persona de la infancia. Per aixo moltes vegades canviem d'amistats ja que quan et fas gran no tens tant en comú.

# data[].attributes.attachment_link.description
El canvi de primària a ESO pot suposar tenir nous amics. Sovint els grups s’amplien i sumen els de la infància a els nous, però altres cops canvien radicalment. Els adolescents busquen models d’iguals perquè busquen construir una identitat pròpia

# data[].attributes.headline
Conjunt de qualitats per les quals una persona o una cosa mereix consideració o ser tinguda en compte

# data[].attributes.subject
Conjunt de qualitats per les quals una persona o una cosa mereix consideració o ser tinguda en compte

# data[].attributes.body
Estat de tranquil·litat o quietud no torbat per fatics, molèsties...

# data[].attributes.body
La seguretat és una forma de llibertat o la resiliència contra, dels danys potencials (o altres canvis coercitius no desitjats) causats per altres.

# data[].attributes.body
L’amistat es un sentiment de respecte cap a una persona que li tens apreci i no vols que li pasi res.