# data[].attributes.headline
התעללות בילדים שכיחות והשלכות ארוכות טווח

# data[].attributes.subject
התעללות בילדים שכיחות והשלכות ארוכות טווח

# data[].attributes.attachment_link.title
מוקד בנושא טראומה - עבודה סוציאלית - התעללות בילדים-שכיחות והשלכות ארוכות טווח.pdf | ספיטבול

# data[].attributes.attachment_link.description
מבחר סיכומים מחכים לך בחינם באפליקציית ספיטבול: QUT QSW X PHIH g i g t A R a Q D x D p s q q q p g s q w x p q q s u w X y u i x u

# data[].attributes.headline
התנהגות אנטי-חברתית ותפקידם של גופי אכיפה

# data[].attributes.subject
התנהגות אנטי-חברתית ותפקידם של גופי אכיפה

# data[].attributes.headline
אלימות אילמת גברים כקורבנות 

# data[].attributes.subject
אלימות אילמת גברים כקורבנות 

# data[].attributes.attachment_link.title
קראו בכותר - אלימות אילמת - גברים כקורבנות

# data[].attributes.attachment_link.description
ספר דיגיטלי באתר כותר. הספר אלימות אילמת - גברים כקורבנות מבקש לזרות אור על שתי תופעות המשיקות זו לזו אשר אינן זוכות להכרה ולתשומת הלב הראויה: אלימות נשית המופנית כלפי גברים, וגברים הנופלים קורבן לפגיעה ולהתעללות - פיזית, נפשית או אחרת.

# data[].attributes.headline
התמודדות עם פגיעה מינית 

# data[].attributes.subject
התמודדות עם פגיעה מינית 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
הפסיכולוגיה של פגיעה מינית

תיאוריה, טיפול, גורמים, השפעות ומחקרים:

טיפול פסיכולוגי ופסיכותרפיה בפגיעה מינית

פגיעה מינית נמצאת ברקע של פונות ופונים רבים . היא לעיתים קרובות שורש הסיבה לקשיים רגשיים ופסיכולוגיים מאוחר יותר בחיים.

סימפטומים של פגיעה מינית

עירור יתר - משקף את הציפיה המתמדת לסכנה:

התחושה היא כאילו שהסכנה עלולה לחזור בכל רגע. העירור הגופני נמשך ללא הפוגה. הנפגעות נבהלות בנקל, מגיבות ברוגז על התגרויות קלות וסובלות מהפרעות שינה. אין רמה נורמלית של תשומת לב עירנית אבל רגועה, אלא רמה גבוהה של עירור. מגיבות בבהלה קיצונית על גירויים לא צפויים ועל גירויים מסויימים הקשורים לאירוע הטראומטי. אינן יכולות לסנן גירויים חוזרים ונשנים שהם בגדר מטרד בלבד.

פלישה - משקפת את החותם הלא נמחה של הרגע הטראומטי

רוב הנפגעות מגיבות בתסמינים הקשורים בחוויה מחדש של האירוע הטראומטי:

הטראומה מפריעה בלי הרף. הרגע הטראומטי מתפרץ מעצמו אל התודעה הן בהקיץ, בהבזקי זיכרון והן בשינה כסיוטים טראומטיים. תזכורות קטנות חסרות חשיבות לכאורה, יכולות אף הן לעורר את הזכרונות, החוזרים פעמים רבות עם כל חיותו ועוצמתו הרגשית של האירוע המקורי. לזכרונות הטראומטיים אין עלילה והקשר מילוליים. לעיתים הן מרגישות כפויות לחוש מחדש את רגע האימה, בגלוי או במסווה. לפעמים הן חוות מחדש את הרגע הטראומטי בפנטזיה שבה משתנה תוצאות המפגש.

מה שמשוחזר הוא הדבר שיש לאדם צורך להרגישו כדי לתקן את הנזק. יש בחזרה הכפייתית ניסיון לחוות מחדש את הרגשות הכובשים של הרגע הטראומטי ולשלוט בהם. החוויה החוזרת של הטראומה יכולה לספק לנפגעת הזדמנות שליטה, אבל רובן אינן מחפשות את ההזדמנות הזו במודע ואף אינן מקבלות אותה בברכה. החוויה החוזרת נושאת עימה את עוצמתו הרגשית של האירוע. אימה וזעם מכים בנפגעות טראומה בלי הרף. הואיל והחוויה החוזרת של הטראומה יוצרת מצוקה רגשית עזה כל כך, נפגעות הטראומה משקיעות מאמצים רבים להימנע ממנה. המאמץ להדוף סימפטומים פולשניים, מחריף עוד יותר את התסמונת הפוסט טראומטית, שכן פעמים רבות הוא מביא לידי צמצום התודעה, נסיגה ממעורבות עם הזולת וחיים מדולדלים.

הניסיון להימנע מגירויים הקשורים לתקיפה מינית, וקיהיון של התגובתיות הרגשית:

מאמצים להימנע ממצבים, פעילויות, מחשבות ורגשות הקשורים באונס

כאשר האישה חסרת אונים לחלוטין, ואין כל תועלת בהתנגדות, היא עלולה להיקלע למצב של כניעה. חסרת הישע בורחת לא בפעולה בעולם הממשי אלא בשינוי מצב התודעה שלה. שינויי תודעה אלה הם לב ליבו של הצמצום, או הקהות, הסימפטום המרכזי השלישי של הפרעת לחץ פוסט טראומטית. לא רק אימה וזעם יוצרת סכנה שאין מפלט ממנה, יש שהיא יוצרת גם, למרבה הפרדוקס, שלווה מרוחקת, שהאימה, הזעם והכאב מתמוססים בה. האירועים מוסיפים להירשם בתודעה, אבל נדמה כאילו נותקו ממשמעויותיהם הרגילות. התפיסות נעשות קהות או מעוותות, מלוות באילחוש חלקי או באובדן תחושה מסוימת. יש שמרגישות כאילו הדברים אינם קורים להן, כאילו הן צופות בגופן מבחוץ, והחוויה כולה אינה אלא חלום רע. השינויים התפיסתיים מלווים בהרגשת אדישות, ריחוק רגשי, וסבילות עמוקה. אפשר לראות במצבי התודעה האלה הגנה מפני כאב קשה מנשוא.

מתקשות לזהות שהן נקלעות למערכות יחסים לא נורמטיביות בשל מנגנוני הגנה דיסוציאטיביים. הצמצום תואר לראשונה בתחום הזיכרון - שמירת זכרונות מכאיבים מפוצלים מן המודעות הרגילה. או יצירת זיכרון מקוטע, משולל רגש ומשמעות. המטופלת לא מרשה לעצמה לחשוב על משמעות הסימפטום, שכן אם הייתה עושה את זה, הייתה מחזירה את כל הכאב.

בהקשר של טראומה קשה חוזרת ונשנית, משמשת הדיסוציאציה מנגנון הגנה יעיל המבודד את הקורבן מפני החוויות המציפות ותוצאותיהן. במצבים שבהם אין הקורבן מסוגל להימלט מפגיעה, הוא עושה לעיתים שימוש בהגנה היפנוטית המאפשרת הקהיה של הכאב והחרדה. בהיעדר אפשרות להפסיק את ההתעללות, פונים חלק מהילדים הנפגעים אל עולם הדימיון שלהם. הדיסוציאציה מנתקת את הזיכרון הסיפורי מהעולם הרגשי.

הגנות דיסוציאטיביות כמו נתק מן העצמי גורמות לנפגעת לחוש מנוכרת לעצמה, לרגשותיה ולגופה, ולחוש כאילו היא עצמה ו/או העולם אינם אמיתייים. במקרים אלו, מחוות פתייניות מצד הפוגע, גורמות למטופלות כאלה להתרחק במהירות מן הרגש המאיים וליפול כפרי בשל אל חיקו תך יצירת רושם מוטה של היענות מרצון.

לא רק על המחשבה, הזיכרון ומצבי התודעה משפיעים הסימפטומים של צמצום, אלא גם על כל תחום היוזמה התכליתית. נפגעות טראומה מגבילות את חייהן בניסיון ליצור הרגשה כל שהיא של ביטחון ולמשול בפחד המחלחל. בהימנעות מכל מצב שמזכיר את הטראומה ומכל יוזמה שעלולה להיות כרוכה בתכנון לעתיד ובסיכון שוללות מעצמן פגועות הטראומה הזדמנויות חדשות להתמודדות מוצלחת, שיכולה להפיג את השפעת החוויה הטראומטית. הסיפטומים של צמצום, אם כן, למרות ההגנה שהם מספקים גובים מחיר גבוה. הם מצמצמים ומדלדלים את איכות החיים.

ההגבלות על חייה הפנימיים של נפגעת הטראומה ועל טווח פעילותו החיצונית הן סימפטומים שליליים, אין בהם דרמה. משמעותם טמונה במה שחסר בהם. לכן אין הם מזוהים בנקל, ושורשיהם באירוע הטראומטי אינם מובחנים פעמים רבות. מאחר שהסימפטומים הפוסט טראומטיים מתמידים כל כך ונרחבים כל כך אפשר לטעות ולראות בהם תכונות אישיות. זמן רב אחרי האירוע מרגישות נפגעות טראומה שמשהו מת בהן.

הימנעות ממצבים הקשורים בטראומה וצמצום בתגובתיות רגשית:

ניסיון להימנע מרגשות ומחשבות הקשורים בטראומה; ניסיון להימנע מפעילות, מקומות ואנשים הקשורים בטראומה; שכחה של חלק חשוב באירוע; הפחתת ענין בפעילויות; תחושת ריחוק מאחרים; צמצום קשת הרגשות; חוסר תקווה לעתיד. נפגעי טראומה מגבילים את חייהם לצור הרגשה של ביטחון.

שינויים פתולוגיים בזהות

ילדים הנתונים להתעללות אינם מסוגלים לפתח דימוי עצמי לכיד בעלי סגולות ממוצעות וחולשות נסבלות. כשלונות האינטגרציה קורים בייצוגים הפנימים של הזולת. במאמציו הקדחתניים לשמור על אמונתו בהוריו מטפח הילד דימויים אידיאליים של אחד מן ההורים לפחות. יש שההורה המתעלל עצמו מטפח את הדימוי האידיאלי הזה על ידי הלעטת הילד ושאר בני המשפחה במערכת האמונות הפרנואידיות או הגרנדיוזיות שלו. אי אפשר לגייס את הדימויים האידיאליים והמקוטעים למילוי תפקיד הרגעה נפשית, כי הם קלושים יותר מדי, לוקים בחסר יותר מדי ונוטים יותר מדי להשתנות בלי אזהרה לדימויים של אימה.

הקיטוע נעשה איפוא לעיקרון הארגון המרכזי של האישיות במצבים של התעללות כרונית בילדים. הקיטוע בתודעה מונע את האינטגרציה הרגילה של ידיעה, זיכרון, מצבים רגשיים וחוויות גופניות. הקיטוע בייצוגים הפנימיים של העצמי מונע את האינטגרציה של הזהות, והקיטוע בייצוגים הפנימיים של הזולת מונע את התפתחותה של הרגשה בטוחה של עצמאות בתוך קשר.

דימוי עצמי ממאיר של מזוהם, אשם, רע. ישנה התפרקות של ה"עצמי" לחלקים (פרגמנטציה) עד להפרעת אישיות מרובת פנים. רצון לשנות את השם (ובכך לנתק את הקשר עם יכולתו ה"מאגית" של התוקף להשתלט על ה"אני").

שינויים פתולוגיים ביחסים

תחושה של בדידות, תחושה של שונות וחריגות, קושי במתן אמון; הנפגעת מועדת לפתח תלות באנשים כדי לחוש אהבה ואישור שנמנעו ממנה כילדה. היא תעמיד בעדיפות את רגשות האחרים מתוך הרגשה שאינה ראויה שיתחשבו ברגשותיה ותתקשה בזיהוי רגשות.
יחסיהם האינטימיים של נפגעי ההתעללות מונעים בידי רעב להגנה ולדאגה ורדופים בידי חרדת נטישה וניצול. בבקשם הצלה יש שיחפשו להם דמויות סמכותיות וחזקות, הנראות כצופנות הבטחה ליחסי טיפול מיוחדים. באמצעות האידיאליזציה של הדמויות האלה הם מנסים להדוף את הפחד שאינו מרפה משליטה או מבגידה. ואולם האדם הנבחר אינו מצליח מטבע הדברים, לעמוד בציפיות הדמיוניות. באכזבתם הרבה, יש שנפגעי ההתעללות משחירים בחמת זעם את אותו אדם עצמו שזה לא כבר העריצוהו. הם מפתחים איפוא דפוס של יחסים סוערים ולא יציבים וחווים מחדש שוב ושוב דרמות של הצלה, עוול ובגידה.

פגיעה מינית ואישיות גבולית

לגבי הקשר בין התעללות מינית ל הועלו מספר ביקורות, נמצא כי התעללות מינית בילדות עשויה לגרום גם להפרעות נפשיות רבות אחרות, חלקן בחופף עם הפרעת האישיות הגבולית. לא כל החווים התעללות מינית בילדותם מפתחים הפרעת אישיות גבולית ולהפך: לא כל הלוקים בהפרעת אישיות גבולית חוו בעברם התעללות מינית. לכן קשה להצביע עליה כגורם סיבתי. פונגי ושות' (Fonagy, 2002), אף טוענים כי ניצול מיני אינו חייב להיות חלק הכרחי מההיסטוריה של אישיות גבולית, ויתכן שהאטיולוגיה כוללת הזנחה וניצול נפשי בעלי הגדרה רחבה יותר.

מנגנוני התמודדות עם משבר שלאחר תקיפה מינית

התמכרות לעבודה

הקטנת ערך להתעללות (מינימיזציה)

רציונליזציה (זו לא אשמתו, הייתי רעה)

פיצול (האבא של היום והאבא של הלילה)

ניתוק הנפש מן הגוף

שליטה (שמירה על הרגלי חיים קבועים)

להיות עסוקה

בריחה (פיזית או מנטלית)

הימנעות מאינטימיות

התמכרות ליחסי מין / המנעות מיחסי מין

ניסיון התאבדות

התמכרות לאלכוהול או לסמים

בעיות אכילה

גניסות (מרד נגד במכות, לקחת חזרה מה שנלקח ממך)

יש דיווחים רבים מאוד בספרות המקצועית שנפגעות תקיפה מינית בילדות מוצאות עצמן שוב ושוב במערכות יחסים מתעללות.

קטין פוגע מינית הוא ילד או נער המבצע מעשה מיני עם אדם בכל גיל נגד רצון הקורבן, ללא הסכמה או בדרך תוקפנית, נצלנית או מאיימת (כנסת ישראל, 2011). התנהגותם על פי רב מאופיינת באגרסיה, ויקטמיזציה והשפלה (בן אמיתי, 2007). רוב הילדים הפוגעים הם בעלי עבר של טראומה מינית והתעללות פיזית. ישנה שכיחות של לקויות למידה, בעייתיות בקשרים חברתיים, משפחות דיספונקציונלוית ואלימות במשפחה.

הטיפול בהם מיועד למניעת המשך הפגיעה, ויסות הדחפים ושיפור הכישורים החברתיים. נמצא לא יעיל אך לעומתו כן מסייעים טיפולים משפחתיים, וטיפול קבוצתי (בן אמיתי, 2005). המפגש הטיפולי עשוי לעורר לעורר לעיתים קרובות רגשות כעס אצל המטפלים וקשור גם לסיכון ב.

מיזם חדש: כפר שיקומי לנפגעות תקיפה מינית - אדמת מרפא נשית <

קבוצת אימהות לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית במרכז הסיוע בת"א

במרכז סיוע לנפגעות/י תקיפה מינית בת"א, מתקיימת מזה מספר שנים קבוצה טיפולית לאימהות לנפגעות/י תקיפה מינית.

הקבוצה מונחית על ידי שתי נשות מקצוע מומחיות בתחום ופועלת לאורך השנה כולה בתדירות של פעם בשבוע, בימי רביעי בין השעות 18:30-20:00, במרכז הסיוע בת"א.

הרכב הקבוצה קבוע, כאשר ישנה אפשרות להצטרפות של משתתפות חדשות בנקודות זמן שונות, לאחר ראיון אישי עם מנחות הקבוצה ובדיקת התאמה.

בימים אלה נפתחת הקבוצה לקליטת משתתפות חדשות.

לפרטים ניתן לפנות:

לשהם כרמי - רכזת קבוצות תמיכה ואנשי מקצוע במרכז סיוע תל אביב: 052-4311893

או למנחות הקבוצה: דנה שפרוני יודסין: 052-5012581

קישור לפרסום בפייסבוק: https://m.facebook.com/TelAvivRapeCrisisCenter/posts/1303434116373995:0

נשמח להפצה של הפרטים על הקבוצה לאנשי מקצוע ולמי שעשוי להתעניין.

ראיון עם ליאת פרי-לרר: טיפול בנפגעות תקיפה מינית

מראיינת - מור צח

היי ליאת, ספרי לי על עצמך

שמי , בת 46 ואמא לשלושה ילדים מקסימים. אני עו"סית קלינית וכיום במהלך לימודי דוקטורט, שנה ג'. אני בוגרת בית ספר לפסיכותרפיה אנליטית באוניברסיטת בר אילן ובוגרת לימודים מתקדמים בפסיכותרפיה התייחסותית באוניברסיטת תל אביב. אני מנחה בקבוצת DBT במכון טמיר לפסיכותרפיה, עובדת בקליניקה פרטית ובנוסף עובדת במרכז לטם, שהוא מרכז לטיפול בנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בבית חולים איכילוב.

פונים מסוימים הפונים אל המכון בעקבות טראומה מינית שעברו מתארים חשש לפנות לטיפול בשל פחד משחזור קשה של האירוע. איך מתנהל טיפול בנפגעות תקיפה מינית?

הטיפול בנפגעות ובנפגעים של תקיפה מינית קצת שונה מההיסטוריה, שבו היה כביכול שחזור של האירוע, ודגש על דיבריפינג של האירוע. העבודה עם נפגעות ונפגעי תקיפה מינית היום היא על ההשפעות וההשלכות של הפגיעה המינית על מישורי החיים השונים כיום. העבודה היא על תהליכי ההעברה וההעברה הנגדית שמתגלמים בתוך הקשר הטיפולי, כל יחסי האובייקט וההפנמות. כי זה לא רק הפגיעה של הטראומה עצמה, אלא ההפנמות של יחסי האובייקט, וזה הדבר שהעבודה הטיפולית בעצם עובדת עליה, על ההפנמות של קורבן, של תוקף, על ההשלכות בחיים היום ועל עיבוד הטראומה והאבל ועל הילדות שלא הייתה ועל החוויה של ההפקרה, של חוסר ההגנה, של חוסר הביטחון. כלומר, יש עבודה על סיפור הפגיעה עצמה, אבל זה לא עבודת הטראומה. רוב העבודה בטיפול היא על ההשלכות של החיים כיום, המטרה היא שהפגיעה לא תשפיע על היחסים ועל ההתנהלות בחיי היומיום.

נשמע שהעבודה שלך בנפגעי ונפגעות תקיפה מינית היא מאוד דינמית, את לא משלבת עוד גישות בטיפול במקרים כאלו?

הרבה פעמים פגיעות מיניות מתייחסות לפגיעות שהתרחשו בילדות ואז ההגדרה היא "Complex PTSD" ואז העבודה במקרים כאלו היא בגישה דינמית התייחסותית פמיניסטית. כמובן שמשלבים כלים: יש שלושה סימפטומים עיקריים בטיפול בטראומה: דיסוציאציה, סומטיזציה וחוסר ויסות רגשי. בעבודה בנפגעי ונפגעות תקיפה מינית יש שימוש בכלים של DBT, כלומר, מיומנויות של וויסות רגשי, אשר עוזרות עם הקושי בוויסות רגשי.

ציינת שדיסוציאציה (ניתוק) היא סימפטום עיקרי בקרב נפגעי ונפגעות תקיפה מינית. אשמח אם תרחיבי על כך

ילד או ילדה שנפגעו מינית בילדות, החוויה הטראומטית היא חוויה שהנפש לא מחלימה ועל כן, על מנת להמשיך לחיות ולהתקיים, כדי שהיכולת של הילד להמשכיות ולהתפתחות תהיה אפשרית, הטראומה עוברת דיסוציאציה, עוברת ניתוק. אם זה באפקט, אם זה בזיכרון עצמו וכו'. כאשר מדובר בילדים צעירים הטראומה המינית הרבה פעמים לא עוברת מנטליזציה וסימבוליזציה, היא כאילו נשארת בנפש מקודדת ללא מילים, היא לא נרשמת, היא משהו שנשאר בנפש מנותק. או במילים אחרות, כשהנפש לא יכולה להחזיק כאב אז מצבי התודעה מתפצלים.

אם למשל הפוגע הוא גם מי שהיה צריך לדאוג ולשמור, הנפגע לא יכול להחזיק את זה שמי שהיה אמור לדאוג לו הוא זה שפגע בו ואז החוויה נשארת מנותקת, כאילו יש אטומים שמסתובבים באוויר והחוויה לא מחוברת לתודעה. זה יכול להתבטא בניתוק באפקט, זה יכול להתבטא בזיכרון ש"נעלם", החוויה מנותקת, היא לא מעובדת, וזאת דיסוציאציה. טראומה זה עבודה בלעשות חיבורים לחוויות המנותקות כי החוויות המנותקות הן אלה שמשפיעות על החיים היום.

אז מהי בעצם הפרעת זהות דיסוציאטיבית ואיך היא קשורה לנפגעי תקיפה מינית?

פעם קראו לזה "פיצול אישיות" והיו סרטים וסדרות רבות על הנושא. כמו שהסברתי על דיסוציאציה, הפרעת זהות דיסוציאטיבית היא הפרעה שבה הנפש לא מצליחה להכיל חוויה והיא מתפצלת. במצבים קיצוניים נוצר "פצל", מצב שבו יש חלק בנפש שמחזיק מצבי אגו מפוצלים, מנגנוני התמודדות נפרדים. כלומר, במצבים קיצוניים אדם מסוגל לא להיות במגע עם החלק הזה, לא לדעת שהוא קיים, כמו מישהו שכילד לא יכל להביע כעס שהרגיש ואז בבגרות נוצר פצל בנפש שהופך להיות מתבגר תוקפני המבטא את מצב הנפש הזועם מהילדות. ה'פצל' יוצא במצבי טריגר שמעלים צורך בהגנה על הנפש. מדובר במצבים קיצוניים, האחוז של הפרעת אישיות דיסוציאטיבית היא אחוז קטן יחסית. קושי גדול עבור המתמודדים עם ההפרעה הוא התמודדות עם חוויה של איבוד זמן, התמודדות עם סיטואציה שבה פתאום הפצל מתפקד ומישהו יכול להגיד לך שהתנהגת באופן מסוים ואתה לא זוכר, כי אתה באמת לא היית במצב הכרה של הנפש העיקרית שלך.

מבחינת הקשר לטראומה מינית- בדרך כלל הפרעות אישיות דיסוציאטיביות ידועות כנובעות מפגיעה מינית. לאחרונה היה סרט ישראלי ששמו "פרינסס" שבו הראו מאוד יפה מה זה 'פצל', איך הילדה שנפגעה על ידי החבר של האמא יכולה להתחלף לאיזה בן, והבן מחזיק את ההתקוממות. את החלק בנפש שמחזיק משהו שהנפש לא יכולה לשאת.

מה הסכנות או הדברים שקריטי להקפיד עליהם בטיפול בנפגעי ונפגעות פגיעה מינית?

דבר ראשון שמאוד חשוב הוא שהמטפל יהיה מומחה בטראומה, שזה אומר שהוא למד ויש לו ניסיון בטראומה, כי עבודה עם טראומה דורשת ידע, דורשת הבנה קודם כל בדיסוציאציה שזה דבר חשוב מאוד כי זה אחד הדברים הבולטים בעבודה עם טראומה מינית. מטפלים שלא עברו התמחות בטראומה הרבה פעמים גם לא יודעים להתמודד וגם לא יודעים לזהות, כי מי שעובד עם טראומה יודע כבר להרגיש מה זה דיסוציאציה, יודע לעבוד ולהכיל את החלקים הטראומטיים ויודע גם לשמר את עצמו מרה-טראומטיזציה ומטראומה משנית, למרות שכדי שנטפל בטראומה אנחנו חייבים מה שנקרא להתפלש בבוץ של הטראומה כי עבודת הטראומה מחייה את הטראומה בחדר דרך היחסים הטיפוליים, אז זה לא שאנחנו מוגנים שם אבל אתה צריך לדעת לעבוד עם זה.

קראתי בעבר על זה שיש לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית נטייה להיקשר מאוד בטיפולים, זה גם משהו שצריך להיזהר ממנו בטיפול?

אנחנו מאוד צריכים לזכור שיש מטריצות של קורבן חסר ישע. אחת מהן היא של הילד הקורבן והמציל האומניפוטנט ויכולים ליפול למקום הזה שהמקום לפצות והרצון להציל באים על חשבון הגבולות של הטיפול, מטפל מנוסה יודע את החשיבות שבהימנעות מלהיכנס לתפקיד המציל ומבין שהוא לא יכול לפצות על הילדות שלא הייתה. מטופלות נפגעות תקיפה מינית מאוד נזקקות ומאוד צריכות החזקה ומענה. מכיוון שעבודה עם טראומה זו עבודה עם ילדה שלא היה לה הורה מיטיב, לא היה הורה מגן והטיפול הזה הוא טיפול רגרסיבי אז מצד אחד יש חשיבות לגבולות, הגבולות שלא מפתים לקשר חסר גבולות, ומצד שני יש גם צורך בגמישות. נעמה בר שדה מדברת על הרחם האלסטי, גבי מן מדברת על קירות גמישים, כלומר, צריך לנוע בין הגבולות, מצד אחד גבולות מאוד ברורים ויחד עם זה משהו שהוא אלסטי ומאפשר להיענות לצרכים רגרסיביים שהעבודה עם טראומה מפגישה הרבה פעמים במצבים מאוד קיצוניים.

אני חושבת שמי שחוותה פגיעה מינית, יש לה הרבה פעמים משאלה למחוק את מה שקרה אבל אנחנו יודעים שקיימת חשיבות מאוד גדולה בעיבוד מה שקרה. זו עבודה שהיא כואבת, עבודה עם דרך חתחתים, והיא חשובה כי אי אפשר לתקן את מה שהם עברו אבל אפשר לעזור ליצור חיים שבהם הפגיעה המינית לא תמשיך לחיות בתוך ההווה שלהם.

כתיבה ועריכה: דניאלה עמרמי וצוות המכון

אתי וייסבלאי (2011) התנהגות מינית פוגעת אצל ילדים ומתבגרים: נתונים ודרכי טיפול במערכות הרווחה והחינוך. כנסת ישראל

Fonagy, P. Gergely, G. Jurist, EL., & Target, M. (2002). Affect Regulation, Mentalization, and the Development of the Self. New-York, Other Press.

Herman, J. L., & van der Kolk, B. A. (1987). Traumatic antecedents of borderline personality disorder. In B. A. van der Kolk (Ed.), Psychological Trauma . Arlington, VA: American Psychiatric Publishing.

Zanarini, M. C., Williams, A. A., Lewis, R. E., Reich, R. B., Vera, S. C., Marino, M. F., Levin, A., Yong, L., & Frankenburg, F. R. (1997). Reported pathological childhood experiences associated with the development of borderline personality disorder. American Journal of Psychiatry, 154(8), 1101-1106.

פגיעה מינית

is rated 5 stars on Google based on 53 reviews

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
טיפול פסיכולוגי

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
פסיכולוגים מומלצים

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
טיפול קוגניטיבי התנהגותי

# data[].attributes.attachment_link.title
התמודדות עם פגיעה מינית | טיפולים, מחקרים והתמודדות טיפולית

# data[].attributes.attachment_link.description
טיפול פסיכולוגי בפגיעה מינית פגיעה מינית נמצאת ברקע של פונות ופונים רבים הבוחרים לפנות לטיפול פסיכולוגי. היא לעיתים קרובות שורש הסיבה לקשיים רגשיים ופסיכולוגיים מאוחר יותר בחיים. פגיעה מינית יכולה לגרום לקשיים נפשיים חמורים בנושאים הבאים: חרדה הערכה עצמית כעס דיכאון אינטימיות.

# data[].attributes.headline
מודעות וחפשיפה למניעת פגיעה 

# data[].attributes.subject
מודעות וחפשיפה למניעת פגיעה 

# data[].attributes.attachment_link.title
הצגה לילדים: יש סודות שצריך לגלות

# data[].attributes.attachment_link.description
ההצגה של נועה אריאל חושפת בפני ילדים שנפגעו ממבוגרים את החובה והיכולת לגלות סוד: על המבוגרים להיות נכונים לשמוע ואז הם יספרו.