# data[].attributes.body
L'alfabet català

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Elements del text

Un text és una unitat comunicativa completa. Està format per un conjunt d'enunciats que es relacionen els uns amb els altres per tal d'aconseguir l' objectiu de comunicar alguna cosa de manera eficaç.

Per compondre el text, l' emissor (és a dir, qui parla) ha seguit un procés format per tres etapes:

1. Ha triat les paraules (categories lèxiques) que farà servir.

2. Ha format grups de paraules (sintagmes) amb una càrrega significativa parcial.

3. Ha construït enunciats (oracions) i els ha relacionat entre si.

Categories lèxiques o gramaticals

Les paraules es classifiquen en nou categories lèxiques o gramaticals:

1. Els noms (o substantius)
Són paraules que designen persones, animals, coses, llocs, idees abstractes, sentiments.

La majoria són variables en funció del nombre ( aigua, aigües) i uns quants també en funció del gènere ( gos, gossa, gossos, gosses).

2. Els adjectius
Són paraules que designen característiques o propietats que es poden atribuir a un nom.

La majoria són variables i concorden amb el nom (jersei gris, jaqueta grisa, mitjons grisos, sabates grises).

3. Els determinants
Són paraules que van davant del nom per presentar-lo, identificar-lo o quantificar-lo.

La majoria són variables i concorden amb el nom ( un dia, el dia, el primer dia, pocs dies, el meu germà, aquest llibre).

Els determinants es classifiquen en vuit classes: els articles, els demostratius, els possessius, els numerals, els quantitatius, els indefinits, els interrogatius i els exclamatius.

4. Els pronoms
Són paraules de significat ocasional perquè la seva funció és la de substituir-ne d'altres de caràcter substantiu, adjectiu o adverbial.
Agafen el seu significat del context.

Generalment són variables: presenten formes diferents segons la persona gramatical i la funció sintàctica.
Exemples: A ella no li diguis res; i no la molestis més. No hi vol anar.

5. Els verbs
Són paraules que designen accions, processos o estats.

Són variables i es conjuguen en funció del mode, el temps, la persona i el nombre ( vinc, maduraven, estarà).

6. Els adverbis
Són paraules que complementen el verb per expressar el temps, el lloc, la manera i la quantitat de les accions.
També expressa la quantitat de l'adjectiu i d'un altre adverbi.

Són invariables i alguns tenen forma de locució (més d'una paraula amb un sol significat)
Exemples: vine aviat; puja a dalt; camina lentament
molt tranquil; massa a poc a poc

7. Les preposicions
Són paraules que van davant del nom (o pronom) i uneixen els noms amb altres elements.

Són invariables i algunes tenen forma de locució (més d'una paraula amb un sol significat)
Exemples: mal de queixal; pa amb tomàquet; pensa en ell; viu davant de casa

8. Les conjuncions
Són paraules que uneixen i relacionen dos mots o dos sintagmes de la mateixa categoria sintàctica o bé dues oracions coordinades o subordinades.

Són invariables i ens permeten coordinar (molt bonic però molt car; canta i balla) o bé subordinar (crec que no vindrà; no vindrà perquè no es troba gaire bé).

9. Les interjeccions
Són paraules que equivalen a una oració i expressen l'actitud del parlant, o estableixen una comunicació entre el parlant i l'oient.

Són invariables i algunes tenen forma de locució ( oi? ; Això rai!).
Solen introduir les oracions exclamatives ( Ai, quin ensurt que he tingut!).

Els sintagmes

Utilitzem la paraula sintagma per designar una paraula o grup de paraules que forma una unitat que és més petita que l'oració. Cada sintagma forma una unitat de significat i també una unitat de funció (subjecte o predicat).

Els sintagmes estan formats per una o diverses paraules, però en cada sintagma n'hi ha una que és més important que les altres. Aquesta constitueix el nucli del sintagma i és la que dóna nom al conjunt.

Les oracions

Una oració és una unitat de comunicació amb sentit complet. Presenta tres propietats bàsiques:

1. Unitat de sentit
Expressa un pensament complet; per tant, constitueix un acte de comunicació suficient.

2. Unitat d'entonació
Queda delimitada per dues pauses majors o dos silencis i té una corba melòdica determinada.

3. Unitat d'estructura

Consta d'un SN subjecte i d'un SV predicat que presenten una relació de concordança.

El sintagma nominal (SN) subjecte (S) designa l'element del qual parlem.

El sintagma verbal (SV) predicat (P) expressa allò que diem del subjecte.

El gat negre / ha caçat un ocell
SN [subjecte] / SV [predicat]

Per practicar

# data[].attributes.attachment_link.description
Elements del text Un text és una unitat comunicativa completa. Està format per un conjunt d'enunciats que es relacionen els uns amb els altres per tal d'aconseguir l' objectiu de comunicar alguna cosa de manera eficaç. Per compondre el text, l' emissor (és a dir, qui parla) ha seguit un procés format per tres etapes: Ha triat les paraules (categories lèxiques) que farà servir.

# data[].attributes.attachment_link.description
LES CATEGORIES GRAMATICALS ELS NOMS ELS DETERMINANTS ELS ADJECTIUS ELS VERBS ELS PRONOMS ELS ADVERBIS LES PREPOSICIONS LES CONJUNCIONS LES INTERJECCIONS

# data[].attributes.body
Fes un esquema del que has après

# data[].attributes.body
COM PRESENTEM LA LLIBRETA?

# data[].attributes.attachment_link.title
RÚBRICA PER A LA PRESENTACIÓ DE LLIBRETES I DOSSIERS.docx

# data[].attributes.attachment_link.title
Una llengua no mor perquè els que no la saben no  l.docx

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
El so inicial de boca, tant al principi de paraula com a principi de síl·laba dins el mot, es pot representar amb (é, ro ba) o amb (aca, ca v ar).

La b (be alta) i la v (ve baixa) es confonen en molts parlars catalans i per això ens convé recordar algunes normes d'ortografia.

En les terminacions de l'imperfet d'indicatiu dels verbs de la primera conjugació
cantava, cantaves, cantava, cantàvem, cantàveu, cantaven
trobava, arribaves, acabàvem

Quan alterna amb el so u en la mateixa família de paraules

hauré, havia
blau, blava
beu, bevia

Alternança B i V

En paraules que sonen igual però tenen significat diferent
baca / vaca
bena / vena
bell / vell
buit / vuit

En els pseudoderivats, que són paraules cultes que provenen directament del llatí i no pas del primitiu català

baró -> viril
calb, calba -> calvície
cervell -> cerebral, cerebel
corba -> curvilini, curvatura
llavi -> labial
moviment -> mòbil, mobilitat
núvol, ennuvolat -> nebulós
prova -> probabilitat, probable
saber -> savi, saviesa

I malgrat tot, sovint no tenim manera de saber amb quina de les dues grafies ( b o v) s'ha d'escriure un mot. En aquest cas, ens cal aprendre els mots de memòria, sobretot, quan divergeixen respecte a altres llengües romàniques.

Comparació amb altres llengües

Embarbussaments

L' estiba que estova Esteve
no és tova ni és teva
ni estava a l' estiba.

Vinc al bosc i busco vesc
i visc del vesc que busco al bosc.

Beu vi bo de Valls.

La bella balla ballarugues al so dels cascavells.

Una vella veia abelles i feia bitlles vermelles.

Per practicar (obre els exercicis amb el botó dret del ratolí)

Activitat de síntesi

# data[].attributes.attachment_link.description
El so inicial de boca, tant al principi de paraula com a principi de síl·laba dins el mot, es pot representar amb (é, ro ba) o amb (aca, ca v ar). La b (be alta) i la v (ve baixa) es confonen en molts parlars catalans i per això ens convé recordar algunes normes d'ortografia.

# data[].attributes.body
Exemple

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Per practicar l'entonació, el ritme, les pauses i la fonètica,

per afavorir la comprensió lectora,

per adquirir nous coneixements i vocabulari,

per exercitar la imaginació,

per tenir més informació i comprensió del món,

per millorar la pronúncia,

per millorar la capacitat d'autoexpressió,

per fomentar el desig de llegir,

pel goig de compartir allò que fem.

La forma de llegir en veu alta, en principi, depèn del tipus de text que has de llegir. No és el mateix una poesia que un conte, però malgrat tot cal:

Llegir en silenci el text.

Entendre el que diu.

Procurar estar atent a la puntuació. Cal parar-se a les comes, punts i comes i els punts i observar si hi ha algun signe d'admiració o d'interrogació.

Tenir un volum de veu suficient perquè tothom et senti, sense cridar.

Obrir bé la boca per deixar sortir el so i que la pronúncia, sense exagerar, sigui clara.

Donar el ritme (lent o ràpid) adequat segons el text i el missatge que es vol donar; és l'apartat més personal de la lectura.

Recorda que llegir més ràpid en veu alta no vol dir llegir millor i qui t'escolti ha de poder seguir la teva lectura.

# data[].attributes.attachment_link.description
Per practicar l'entonació, el ritme, les pauses i la fonètica, per afavorir la comprensió lectora, per adquirir nous coneixements i vocabulari, per exercitar la imaginació, per tenir més informació i comprensió del món, per millorar la pronúncia, per millorar la capacitat d'autoexpressió, per fomentar el desig de llegir, pel goig de compartir allò que fem.

# data[].attributes.body
Pràctica categories gramaticals

# data[].attributes.body
Ara et toca a tu

# data[].attributes.attachment_link.title
QUÈ LI CAL SABER A UNA ZEBRA PER SOBREVIURE