# data[].attributes.body
שלטון האב

# data[].attributes.headline
המשרד להגנת הסביבה

# data[].attributes.subject
המשרד להגנת הסביבה

# data[].attributes.body
תפסיקו את המפעל!! הוא מזהם את המים!!

# data[].attributes.headline
מודעות למחלת הסרטן

# data[].attributes.body
מודעות למחלת הסרטן

# data[].attributes.attachment_link.title
שרית חדד - קצת משוגעת - Sarit Hadad - Kazt Meshugat

# data[].attributes.attachment_link.title
עדן מאירי - לך עם האמת שלך | Eden Meiri - Leh Im Haemet Shelha

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
בשיח ה אבולוציוני וה אנתרופולוגי, פְּרִימִיטִיבִיוּת (מהמילה "פרימוס" שמשמעותה "ראשון") היא אפיון הנקשר ל מינים אלה ואחרים, או תכונות, השייכים ל אוסף פרטים קדמוני, ולדרגה התפתחותית קדומה או ראשונית, ביחס למתבונן או לשלב היסטורי או ביולוגי נתון. סיווגו של אורגניזם - או מעשה אמנות - כפרימיטיבי מציין את היותו פחות מורכב משלבים אפשריים מאוחרים יותר של אותו מין.

השימוש במונח בקרב כמה ביולוגים התפתחותיים דעך, מאחר שהוא לכאורה מציג את האבולוציה כ"סולם" שבו כל תוספת חדשה שמתגלה מציבה את קודמתה כנחותה ממנה, ויצור חדש יכול להיות עליון ביחס לזה שבמדרגה הקדומה יותר. הפרשנות התאורטית המצומצמת הזו נענית בטענה הנגדית, שלפיה הרבה אורגניזמים מורכבים דווקא אינם איכותיים יותר מאורגניזמים פשוטים שקודמים להם כרונולוגית. הדוגמה הבולטת - חיידקים קדומים, נחשבים כפרימיטיביים בשעה שהם מסוגלים לשגשג ב סביבות קיצוניות מגוונות בהרבה מאלו שמאפשרות ל אדם - לכאורה מין מתקדם - לשרוד. השימוש בדיכוטומיה אלטרנטיביות כ"פשוט" מול "מורכב" מאפשר לפיכך מתן עדיפות להתבוננות ביחס שבין "סדרות", על-פני יחס שבין "דרגות" - של התהליך ה אבולוציה.

בהתייחסות ל תרבות, תרבות פרימיטיבית נדונה כיחידה תרבותית שנעדרים ממנה סממנים מהותיים של מודרניות, או כתב. הסתכלות זו הייתה בשימוש אצל מערביים שביקשו לחקור את החברות החדשות שאותן גילו או כבשו. כיוצא מכך, התואר "פרימיטיבי" משמש כ כינוי גנאי לאדם המחזיק בתפיסות ובדעות שאינן נחשבות ל" מודרניות", כמו הומופוביה ו סקסיזם. גישה שקוראת לצפייה ב עולם השלישי כבעל-ערך עדיף מזה המערבי קרויה פרימיטיביזם.

# data[].attributes.attachment_link.description
בשיח ה אבולוציוני וה אנתרופולוגי, פְּרִימִיטִיבִיוּת (מהמילה "פרימוס" שמשמעותה "ראשון") היא אפיון הנקשר ל מינים אלה ואחרים, או תכונות, השייכים ל אוסף פרטים קדמוני, ולדרגה התפתחותית קדומה או ראשונית, ביחס למתבונן או לשלב היסטורי או ביולוגי נתון. סיווגו של אורגניזם - או מעשה אמנות - כפרימיטיבי מציין את היותו פחות מורכב משלבים אפשריים מאוחרים יותר של אותו מין.

# data[].attributes.headline
תפקיד הסבתא השראה

# data[].attributes.body
תפקיד הסבתא השראה

# data[].attributes.headline
שחיתות בפוליטיקה

# data[].attributes.subject
שחיתות בפוליטיקה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
כמעט כל מדינה נגועה בשחיתות פוליטית כלשהי, יהא משטרה אשר יהא. ואולם במדינה דמוקרטית הדבר אינו עולה בקנה אחד עם עקרונות בסיסיים של המשטר, כגון שלטון החוק ושוויון לפני החוק. בשנים האחרונות הפכה השחיתות הפוליטית לאחד התחלואים הקשים של הדמוקרטיה הישראלית, והיא תופסת מקום מרכזי בשיח הציבורי. בארץ רווחת התחושה שהשחיתות פשתה בכל תחומי החברה והפוליטיקה, ואפשר למצוא ביטוי לכך בסקרי דעת קהל, שעולה מהם כי הציבור מעריך שבישראל יש שחיתות רבה, וכן בתגובות של רשויות השלטון - התמקדותה של מערכת אכיפת החוק לאגפיה השונים בתחום זה והקמת ועדות חקירה פרלמנטריות שתפקידן לחקור גילויי שחיתות בממשל בישראל.*
יש קושי בסיסי להגדיר שחיתות מן הבחינה האמפירית ולמדוד אותה, בין השאר משום שהגדרת השחיתות תלויה בחוק, במוסר ובנורמות הציבוריות בחברה נתונה. אפשר להצביע על שלושה סוגים מרכזיים של הגדרות:

א. הגדרות לגליסטיות, הקובעות שהפרה של נורמות חוקיות או פורמליות היא שחיתות. לפי גישה זו, שחיתות פוליטית היא ניצול לרעה של משרה ציבורית כדי להשיג טובות הנאה או רווח אישי. J. S. Nye, 1967. "Corruption and Political Development: A Case-Benefit Analysis", American Political Science Review 61: 419 הגדרות לגליסטיות הן, להלכה לפחות, אובייקטיביות, ולכן נוח להשתמש בהן. עם זאת הן מקשות לבצע השוואות בין-לאומיות, כיוון שהן תלויות מקום וזמן. נוסף על כך יש מעשי שחיתות הנמצאים ב"תחום האפור" של החקיקה, כלומר אפשר לפרשם כמעשים חוקיים, אך המתבונן מן הצד רואה בהם שחיתות.

ב. הגדרות "פילוסופיות" או ערכיות של שחיתות, שלפיהן השחיתות היא מעשה הסוטה ממערכת מוסר מוגדרת.י' שלום, 2002. "שחיתות פוליטית: הגדרות, גישות ודרכי התמודדות", C. Bicchieri and J. Duffy, 1997 "Corruption Cycles", J. Patrick Dobel, 1978. "The Corruption of a State", מדינה וחברה 2 (1): 135. על פי גישה זו, שחיתות פוליטית היא שימוש לא מוסרי, ומכאן גם לא לגיטימי, בתפקידים ובמשאבים ציבוריים לשם השגת הטבות פרטיות. הגדרות רחבות יותר כוללות בשחיתות פוליטית לא רק מעשים של משרתי ציבור אלא גם של אזרחים. Political Studies 45 (3): 477. על פי אחת ההגדרות, שחיתות פוליטית משמעה גם פירוק נאמנות האזרחים והעתקתה מן המסגרת המדינית אל מסגרות פרטיקולריסטיות. The American Political Science Review 72 (3): 958-973.

ג. הגדרות הנוגעות לתפיסה ציבורית ומושתתות בעיקר על חקר דעת קהל. הן אינן קובעות או מנסות לקבוע באובייקטיביות מהי שחיתות, אלא איזה מעשה נתפס מושחת בעיני רוב הציבור. דעת הקהל נחקרת כידוע באמצעות סקרים, ראיונות עומק וניתוח טקסטים. הגדרות אלו הן סובייקטיביות ומאפשרות לערוך מחקר השוואתי בין-לאומי לגבי ההערכה של האזרחים את מידת השחיתות במדינתם.

להגדרות הרבות המובאות בספרות המחקרית יש מאפיין משותף אחד והוא הניצול לרעה של התפקיד הציבורי למען הפקת רווח אישי. גם רוב הארגונים הבין-לאומיים העוסקים בחקר שחיתות ובמלחמה בה, כגון ארגון השקיפות הבין-לאומי והבנק העולמי, שמים דגש במאפיין זה.

למרות העיסוק הרב בשחיתות פוליטית בימים אלה והתחושה שהשחיתות גוברת ומחלחלת למערכות השונות בארץ, יש ראיות חדשות שלפיהן אין חדש תחת השמש וגם בעבר לא הייתה ישראל חפה משחיתות. בשנות החמישים של המאה העשרים פשתה בעיית השחיתות ואי-שמירת טוהר המידות בקרב אנשי המנגנון של מפלגת השלטון ופעיליה. גלי העלייה בשנים אלו והמחסור הכלכלי ששרר בהן הולידו את השוק השחור.א' שפרינצק, 1986. איש הישר בעיניו: אי-לגליזם בחברה הישראלית, תל אביב: ספרית פועלים, עמ' 80-79. בתקופה זו קם ארגון "שורת המתנדבים", אשר פעל תחילה כארגון חברתי התנדבותי אך במהרה החל לחשוף שחיתות ציבורית.

שנות השישים והשבעים הן עידן עלייתו של האי-לגליזם: עוד ועוד פרשיות של שחיתות בצמרת הפוליטית, הכלכלית והבירוקרטית התגלו; חל פיחות במעמדו של החוק ורבו מפריו; והמרכז הפוליטי סירב להתמודד עם קריאות תיגר של קבוצות חוץ-פרלמנטריות.שפרינצק, שפרינצק, שפרינצק, שם, עמ' 95-94. בשנות השמונים הידרדר המצב עוד יותר, גברה הפוליטיזציה של השירות הציבורי והחמירו האי-סדרים בסחר בקרקעות ביהודה ושומרון. שם, עמ' 113-112. כמו כן האווירה הציבורית ששררה בשנים אלו עודדה "הטבה עם העם" והטבה עצמית. שם, עמ' 119-118.

משנות התשעים החלו להתפרסם מחקרים כמותניים ומדדים של ארגונים בין-לאומיים אשר אפשרו לעקוב אחר מצב השחיתות בישראל ולהשוותו למצב השחיתות במדינות אחרות. המכון לדמוקרטיה החל לעקוב אחרי דעת הקהל בנושא בראשית שנות האלפיים במסגרת מדד הדמוקרטיה. נתוני המדדים השנתיים מורים שכמעט אין שינוי בעמדות הציבור בשאלות הנוגעות לשחיתות מאז המדידה הראשונה ב-2003 ועד המדידה האחרונה בשנת 2010: כ-85% מהמשיבים הסכימו לקביעה שיש בישראל שחיתות רבה. מנגד, תפיסת מצב השחיתות בישראל לעומת מדינות אחרות השתפרה: בשנת 2003 סברו 52% מאזרחי ישראל שיש בה יותר שחיתות מבמדינות אחרות, ואילו בשנת 2010 רק 40% סברו כך. כמו כן הצטמצם מספרם של האנשים הסבורים שכדי להגיע לצמרת הפוליטית בארץ צריך להיות מושחת: מ-52% בשנת 2006 ל-44% ב-2010.

רוב הארגונים העוסקים בחקר השחיתות ובמדידתה עורכים מחקרים בין-לאומיים משווים, המתבססים בעיקר על סקרי דעת קהל וראיונות עם מומחים ואנשי עסקים. הציונים בכל מדד משקפים אפוא הערכה השוואתית של מצב השחיתות במדינה נתונה בזמן נתון. להלן יפורטו המדדים הבין-לאומיים המרכזיים להערכת שחיתות:

אתר האינטרנט של ה- Transparency International
Transparency International - TI הוא ארגון לא ממשלתי בין-לאומי ששם לו למטרה להיאבק בשחיתות בממשלות, במגזר הציבורי ובמגזר הפרטי באמצעות שיתוף פעולה בין-לאומי. http://www.transparency.org :TI עורך שלושה מדדי שחיתות בין-לאומיים: ברומטר השחיתות העולמי, מדד תפיסת השחיתות וסקר העוסק בחברות עסקיות במדינות מתועשות המשלמות שוחד במדינות אחרות.

Transparency International, Transparency International, ברומטר השחיתות הוא סקר דעת קהל המפורסם מדי שנה בשנה מאז 2003 ובוחן את הלך הרוח בכל מדינה לגבי מצב השחיתות בהווה ובעתיד במגזר הציבורי, במגזר הפוליטי, במגזר המשפטי, במגזר התקשורתי ובמגזר הכלכלי. The Global Corruption Report 2009, p. 5 על פי ברומטר השחיתות, המפלגות הפוליטיות בישראל נחשבות למוסד המושחת ביותר במדינה, ואחריהן מדורגים הגוף המחוקק - הכנסת - ועובדי השירות הציבורי. כמו כן 86% סבורים שמלחמתה של הממשלה בשחיתות אינה יעילה. עם זאת תופעת מתן שוחד בישראל נחשבת בעיני המשיבים מוגבלת בהיקפה, ויותר משני שלישים מהמשיבים (64%) טענו שיהיו מוכנים לשלם יותר על מוצר של חברה שאינה מעורבת בשחיתות. The Global Corruption Report 2009, pp. 30-31

ד' נבות, "מדד תפיסת השחיתות (CPI: Corruption Perceptions Index) מפורסם גם כן מדי שנה בשנה, והוא מדרג מדינות לפי רמת השחיתות של הפוליטיקאים ונושאי המשרות בהן. שלא כמו ברומטר השחיתות, מדד זה אינו מתבסס על סקרים מדגמיים, אלא על סקרים ומשאלים שמבצעים 12 מוסדות עצמאיים ונערכים בעיקר בקרב אנשי עסקים ועל ניתוחים של מומחים במוסדות שונים. יש חוקרים הטוענים כי יכולתו של מדד תפיסת השחיתות לספק תמונה כוללת על מצב השחיתות העולמי מוגבלת למדי בשל ההטיה הכלכלית-קפיטליסטית של עורכי המדד. שחיתות פוליטית ושחיתות שלטונית", מסמך שהוכן לבקשת מרכז המחקר והמידע בכנסת, 6 באוגוסט 2005.

ה-CPI לשנת 2010 דירג את רמת השחיתות של 178 מדינות. הציון נע בין 0 ל-10, וככל שהוא גבוה יותר - המדינה נקייה יותר משחיתות. על פי מדד זה, המדינות הנקיות ביותר משחיתות הן דנמרק, ניו זילנד וסינגפור. ישראל מדורגת במקום ה-30, עם ציון 6.1. יש לציין כי בשנות האלפיים חל שינוי דרמטי בדירוגה של ישראל על פי מדד זה: בשנת 2001 זכתה ישראל לציון 7.6, שמשמעותו היא שישראל נקייה למדי משחיתות, ואילו בשנת 2006 היא קיבלה ציון נמוך ביותר - 5.9. כאמור לעיל, מאז חלה התאוששות קלה אך גם הציון היום נמוך מזה שניתן לישראל בראשית העשור.

מדדי שחיתות של הבנק העולמי
הבנק העולמי מפרסם מדי כמה שנים דוח השוואתי המציג שישה מדדים של איכות השלטון במדינות שונות. בדומה ל-TI, המחקר של הבנק העולמי מתבסס על סקרים שעורכים גופים בין-לאומיים בקרב אוכלוסיות יעד מסוימות (אנשי עסקים, ארגונים לא ממשלתיים, פקידי ממשל, סוכנויות העוסקות בהערכות סיכון ועוד). גם מדדים אלו סובייקטיביים ומשקפים הערכות.http://info.worldbank.org/governance/wgi/index.asp אחד מן המדדים הללו הוא מדד השליטה בשחיתות (Control of Corruption), הנע בין 0 (שליטה מועטה בשחיתות) ל-100 (שליטה מלאה). במדידה האחרונה קיבלה ישראל את הציון 78.7. אמנם ציון זה גבוה מן הציון שקיבלה ישראל בשנת 2007 - 77.3 - שהיה נקודת השפל שלה, אך הוא נמוך מן הציון שקיבלה בהערכה הראשונה של הארגון בשנת 1996 - 91.

במדד שלטון החוק שמחשב הבנק העולמי קיבלה ישראל לאחרונה את הציון 78.5, שהוא גבוה מן הציון שניתן לה בשנת 2007 - 74.3. עם זאת גם במדד זה לא שחזרה ישראל את הציונים הגבוהים שאפיינו אותה בשנות התשעים - 88.1 (1996).

במדינה דמוקרטית משקפת המערכת הפוליטית את החברה, ולכן סביר להניח שאם נורמות פסולות שכיחות במערכת הפוליטית הן רווחות גם בחברה. ואכן קיומן של נורמות פסולות בדרגי השלטון השונים משקף תרבות של אי-לגליזם בחברה הישראלית בכללותה. ראיות לשחיתות ולאי-לגליזם בארץ קיימות משנות החמישים ועד היום, ונראה שמערכות החוק והחינוך לא טיפלו כראוי בנושא במרוצת השנים. עם זאת אין בידינו הוכחות אמפיריות חד-משמעיות שהשחיתות אכן גוברת, והתחושה שכך הדבר מבוססת במידה רבה על דיווחים באמצעי התקשורת. במילים אחרות, קשה לדעת אם השחיתות אכן גוברת או שמא היא רק מסוקרת יותר באמצעי התקשורת. ייתכן גם שהתחושה שהשחיתות גוברת נובעת מריבוי החוקים העוסקים בנושא ומאכיפה מוגברת של חוקים אלו. תחושה זו, שכאמור נכונותה מוטלת בספק, מביאה לידי ערעור אמון האזרחים במערכת הפוליטית ובלגיטימיות שלה ומכרסמת באושיות המשטר הדמוקרטי.

אנה קנפלמן היא עוזרת מחקר במכון הישראלי לדמוקרטיה וחברת סגל במרכז גוטמן לסקרים.

*ב-27 ביולי 2005 החליטה הכנסת להסמיך את ועדת חוקה חוק ומשפט לשמש ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא גילויי השחיתות בממשל בישראל
http://www.knesset.gov.il/Tql/knesset/Knesset16/html/20050727@101136705@022.html
מדדים בין-לאומיים מדדי הדמוקרטיה הישראלית העוקבים אחרי דעת הקהל הישראלית בנושא השחיתות מדד תפיסת השחיתות במבט עולמי משווה מאמרים ופרסומים דפנה ברק-ארז, דורון נבות ומרדכי קרמניצר, ניגוד עניינים במרחב הציבורי: משפט, תרבות אתיקה ופוליטיקה, 2009 דורון נבות, שחיתות פוליטית כרך א: תולדותיו של מושג שנוי במחלוקת, 2008 אריק כרמון, השחיתות הציבורית: נאבקים בסימפטומים לא בגורמים, 21.12.2008 תכניות מחקר תכנית המחקר השחיתות השלטונית בישראל

# data[].attributes.attachment_link.title
שחיתות פוליטית בישראל, שחיתות בפוליטיקה

# data[].attributes.attachment_link.description
כמעט כל מדינה נגועה בשחיתות פוליטית כלשהי, יהא משטרה אשר יהא. ואולם במדינה דמוקרטית הדבר אינו עולה בקנה אחד עם עקרונות בסיסיים של המשטר, כגון שלטון החוק ושוויון לפני החוק. בשנים האחרונות הפכה השחיתות הפוליטית לאחד התחלואים הקשים של הדמוקרטיה הישראלית, והיא תופסת מקום מרכזי בשיח הציבורי.

# data[].attributes.headline
איכות הסביבה

# data[].attributes.subject
איכות הסביבה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
גבוהות, שחורות ומעשנות - אנחנו רואים את הארובות האלה צצות כמעט בכל פינה בארץ. הן פולטות לאוויר שאנו וילדינו נושמים עשן רעיל, המכיל תחמוצות חנקן וגופרית, חלקיקים מזהמים וחומרים מסרטנים. הנה נתון מבהיל הממחיש את חומרת הבעיה: אם כל מפעלי התעשייה בארץ היו עובדים בעת ובעונה אחת, הם היו פולטים לאוויר 2.4 טונות של חלקיקים מזהמים בשעה אחת!

המשרד להגנת הסביבה ערך לאחרונה סקר מקיף במאות מפעלי תעשייה ברחבי הארץ. הסקר נערך לקראת יישומה של תוכנית מקיפה המתוכננת במשרד, בהתבסס על תקן אירופי, שתתמקד במפעלים הפולטים את הכמות הגדולה ביותר של מזהמים ותטפל בהם. הבדיקות העלו ממצאים מפתיעים:

שני שלישים מהזיהום החלקיקי בארץ הם תוצר ישיר של פעילות תעשייתית.

מתוך מאות מפעלים, 30 פולטים כ-92 אחוז מחלקה של התעשייה בחלקיקים המזהמים.

שמונה תחנות כוח של חברת החשמל ושישה מפעלים של החברה לישראל פולטים יחד כ-85 אחוז מזיהום החלקיקים התעשייתי במדינה.

חברה אחת, המפעילה שלושה מתקנים בנגב, אחראית לכמעט מחצית מהזיהום התעשייתי החלקיקי במדינה כולה.

כמעט בכל המקרים מדובר במפעלים המרוויחים הון עתק. ניתן היה לצפות שישקיעו יותר בשמירה על בריאותנו ועל הסביבה. השר להגנת הסביבה, גדעון עזרא, שהנתונים הונחו לפניו, הבטיח שהתוכנית אותה מתכוון משרדו ליישם "תעסוק בפליטות לאוויר, קרקע, ומים ותקבע מגבלות. המפעלים יחויבו לשקיפות מלאה גם מול הציבור".

הדוח המלא, הנחשף כאן לראשונה ומציג את היקפי הפליטה והזיהום, עודכן סופית לפני כשבועיים ומבוסס על נתונים משנת 2006. הנתונים המופיעים באחוזים מציינים את חלקו של כל מפעל בסך כל זיהום החלקיקים התעשייתי בישראל. רוב מהמפעלים טוענים שמאז שיפרו את המצב ומסרו את תגובותיהם.

רשימות דומות הוכנו על מזהמים מרכזיים נוספים כמו תחמוצות חנקן ותחמוצות גופרית. אגב, מפעלים רבים אחרים הפולטים חומרים מסוכנים ומסרטנים, כמו למשל מפעלים מסוימים ברמת חובב, אינם מופיעים ברשימה הכוללת רק מזהמים האופייניים לכלל המפעלים.

35% מהזיהום מסך זיהום החלקיקים התעשייתי

מפעלי רותם-אמפרט הם המזהמים התעשייתיים הגדולים בישראל. במפעל באזור צין יש מכרות פוספט ומתקני ייצור ושינוע. כבר בשנת 2002 התגלו במפעל זה חריגות רבות מהתקן. מאבק של התושבים הביא להשבתת מתקן גדול לקליית פוספטים. כעת מתברר שלמרות השבתת המתקן, שתיים מארובות המפעל עדיין פולטות כמויות גדולות מאוד של חלקיקים מזהמים. שני המפעלים האחרים מככבים גם הם ברשימת עשרת המזהמים התעשייתיים הגדולים בישראל.

מפעל רות-אמפרט צין

המפעל הוא חלק מ"כימיקלים לישראל", שהיא חברה-בת של "החברה לישראל" הנמצאת בשליטת סמי ויולי עופר. מטרתו של המפעל היא להפיק ולמכור דשנים וחומרים אחרים בארץ ובעולם. מדו"ח המשרד להגנת הסביבה עולה, כי הפעילות להפקת הדשנים מהסלעים מצריכה אנרגיה רבה ומתבטאת בין היתר בפליטה גבוהה של חלקיקים ממתקני הייצור.

לחברה שלושה מפעלים - רותם, צין ואורון - המעסיקים כאלף איש. החברה מחזיקה כבר יותר מ-50 שנה ברישיונות לכריית פוספטים באתרים שונים בנגב. בשנת 2006 לבדה הפיקו שלושת המתקנים כשלושה מיליון טונות סלעי פוספט ויצרה מהם כ-1.6 מיליון טונות דשנים.

תגובת החברה: "השקענו בשנים האחרונות עשרות מיליוני דולרים בהפחתת פליטות ונמשיך להשקיע עשרות מיליוני דולרים לצמצום נוסף. בימים אלה החברה מבצעת הרצה של מתקני ספיגה במפעלי החברה באורון ובצין. עם סיום ההרצה, בעוד כחודשיים, יימשך השיפור וצפויה הפחתה משמעותית נוספת בפליטת החלקיקים".

12% מכלל הזיהום התעשייתי

מפעלי ים המלח מנצלים את ים המלח - אחד ממשאבי הטבע הייחודיים בעולם - כדי להפיק ממנו מחצבים שונים. המים הנשאבים מחלקו הצפוני של הים הנסוג מועברים לבריכות, שנמצאו פעם בחלקו הדרומי של הים. הם מתאדים והמחצבים היקרים "נקצרים" ונשאבים למפעל.

(צילום: לע"מ)

האשלג המופק מים המלח הוא שחקן מרכזי בתעשיית הדשנים. יחד איתו מיוצרים במפעל חומרים נוספים. חלק מהחומרים הנשאבים מים המלח מועברים לעיבוד במפעלים אחרים של חברת האם - כימיקלים לישראל (כי"ל). תהליכי העבודה במפעל צורכים אנרגיה רבה, הדרושה לייבוש החומרים המופקים ולעיבודם. כדי לענות על דרישות האנרגיה הגדולות של המפעל פועלת בו תחנת כוח פנימית גדולה, המוסקת במזוט, שהוא הדלק המזהם ביותר, ומספקת לו 110 מגה-ואט.

החברה אינה מדווחת על רווחי המפעל, אבל לפי דוח שנתי של כי"ל הרווח התפעולי של החברה ממגזר האשלג (הכולל גם שני מפעלים בחו"ל) ב-2006 עמד על כ-245 מיליוני שקל. במפעלים מועסקים כ-1,450 עובדים באופן ישיר. במהלך 2007 התקינה החברה בתחנת הכוח מתקן שלטענתה הפחית את רמת פליטת החלקיקים בכ-90 אחוז והביא לירידה של 50 אחוז בפליטת תחמוצות גופרית.

תגובת המפעל: "תוכנית העבודה של החברה כוללת עשרות פרויקטים בתחום איכות הסביבה, ובהם גם פרויקטים לטיפול בפליטות מוקדיות (ארובות) ובלתי מוקדיות. החברה סיימה לאחרונה השקעה במערכת ספיגה בעלות של כ-15 מיליון דולר, עברה לשימוש בדלק דל-גופרית בתחנת הכוח ומשקיעה מדי שנה כ-10 מיליון דולר בשיפורים אקולוגיים שונים. סך ההשקעות של החברה בתחום האקולוגיה עומד על עשרות מיליוני דולרים".

16% מכלל הזיהום התעשייתי

תחנות הכוח הפחמיות של חברת החשמל באשקלון ובחדרה נמצאות במקום השלישי והרביעי בפליטת חלקיקים מזהמים, ובראש הרשימה בפליטת תחמוצות חנקן ותחמוצות גופרית. תחנות כוח פחמיות פולטות גם כמויות גדולות של כספית.

בעולם גובר השימוש באנרגיות מתחדשות (שמש, רוח, מים) לייצור חשמל, אבל חברת החשמל הישראלית מבססת עדיין את עיקר ייצור החשמל על פחם, ותחנות שלה משתמשות בדלקים מזהמים ויקרים כמזוט וסולר. ברשימת המפעלים שעליהם יוטל פיקוח מיוחד נכללות שמונה מתחנות הכוח של חברת החשמל, ובראשן שתי התחנות הפחמיות הגדולות.

תחנת הכוח "אורות רבין" בחדרה (צילום: דלית שחם)

צריכת האנרגיה בישראל היא מהגבוהות בעולם לאדם. לאחרונה נחשף ב"ידיעות אחרונות" כי נוסף על המזהמים המופיעים בדוח זה, תחנות הכוח של חברת החשמל עומדות במקום הרביעי בעולם בפליטת גזי חממה ביחס למספר התושבים במדינה.

אנשי המשרד להגנת הסביבה מעריכים כי גובה הארובות (ארבע ארובות של 250 מטר באשקלון ובחדרה, וארובה נוספת של 300 מטר בחדרה) גורם לפיזור חלקיקים ומזהמים אחרים ברדיוס שיכול להגיע לעשרות קילומטרים. ואם למישהו יש ספק לגבי המרחק שעוברים החלקיקים המזהמים, די לציין שמחקר שפורסם באחרונה בארצות הברית מצא שמזהמים מתחנות כוח פחמיות בסין הגיעו אחרי כמה ימים עד ארצות הברית.

תגובת חברת החשמל: "בתחנת הכוח רוטנברג קיימים סולקנים לספיגת תחמוצות גופרית מגזי השריפה, המפחיתים באופן ניכר גם את פליטת החומר החלקיקי. כן נמצאת בשלבי הקמה מערכת הזרקת תוסף, שישפר את הביצועים. בתחנת אורות רבין פועלות כבר כמה שנים מערכות אחרות. בשנים הקרובות מתוכננת השקעה של 1.5 מיליארד דולר לטיפול באיכות הסביבה".
7% מכלל הזיהום התעשייתי
במפעל זה קיימים מכרות פוספט ומתקני ייצור ושינוע המטפלים בסלעים. חריגות התגלו בו כבר ב-2002.

תגובת המפעל: "המפעל עבד רק 35-20 אחוז משנת 2006, ולכן החישוב לגביו אינו מדויק".

3% מכלל הזיהום התעשייתי

בניגוד לתחנות הפועלות על פחם וניצבות על קו החוף, לחברת החשמל יש גם כמה תחנות הפועלות באזורים פנימיים יותר.

בתחנות אלה מוקמות כיום יחידות חדשות ויעילות יותר, המנצלות טוב יותר את האנרגיה המושקעת בהן. למעשה, הן מנצלות אותה פעם וחצי, כיוון שהחום שנפלט מהן ממוחזר. כך הן מגיעות לניצול של כ-60 אחוז מהאנרגיה - לעומת פחות מ-40 אחוז בתחנות פחמיות.

תחנה חגית הוקמה ב-1990 והוגדלה ביחידה חדישה בשנת 2007. כיום היא מופעלת בסולר ויכולה לספק כ-1,000 מגה-ואט.

עם תחילת הזרמת הגז הטבעי ממצרים בראשית החודש הבא יפחת השימוש בסולר ובמזוט, וחלק מהזיהום המגיע מתחנות אלה יצומצם.

תגובת החברה: "התחנה תעבור לשימוש בגז טבעי במחצית הראשונה של השנה".

2% מכלל הזיהום התעשייתי

במפעל במישור רותם ישנם מכרות פוספט ומתקני ייצור ושינוע שמטפלים גם בחומצה גופרתית, חומצה זרחתית חקלאית, דשני פוספט, דשנים מורכבים ודשנים מיוחדים. סמוך למפעל במישור רותם יש גם בריכות אידוי רבות, שלדעת גורמים סביבתיים מצריכות טיפול. גם במפעל זה התגלו בשנים החולפות חריגות שונות.

2% מכלל הזיהום התעשייתי

מפעל המגנזיום הוא אחד משרשרת המפעלים המנצלים את החומרים שכורים מפעלי ים-המלח מהים. המפעל שוכן סמוך למפעלי ים המלח, והבעלות עליו משותפת לכי"ל (כ-66 אחוז) ולחברת פולקסווגן הגרמנית.

תהליך ייצור המגנזיום, המשמש בעיקר לייצור חלקי מכוניות וכמרכיב בתעשיית האלומיניום, צורך אנרגיה רבה. הקרנליט - החומר שנכרה מים המלח ואשר ממנו ממוצה המגנזיום - מיובש בתנורים מיוחדים ועובר התכה בטמפרטורות גבוהות. בתום התהליך יוצקים ממנו מטילים ויוצרים סגסוגת מגנזיום.

חומרים אחרים שמופרדים בתהליך זה מהקרנליט מועברים למפעלים אחרים. החברה משתמשת בכמויות גדולות של חשמל, בעיקר מתחנת הכוח של מפעלי ים המלח, ונזקקת לחשמל נוסף מהרשת הארצית. חלק ממתקניה מוסק במזוט, שהוא דלק מזהם ויקר. בשנים האחרונות התגלו במפעל חריגות ובאחרונה אף הוגש נגדו ונגד מנהליו כתב אישום פלילי.

תגובת החברה: "החברה משקיעה כ-5 מיליון דולר בשנה בהפעלת מערכות לטובת איכות הסביבה. בנוסף, החברה מבצעת פרויקט השקעה יזום לשדרוג הטיפול בפליטות חלקיקים בסדר גודל של כמה מיליוני דולרים בשנים הקרובות".

2% מכלל הזיהום התעשייתי

בית הזיקוק בחיפה הוא הגדול מבין שני בתי הזיקוק בישראל. הוא מזקק בכל שנה כשמונה מיליון טונות נפט לבנזין, סולר, גז ומוצרי דלק נוספים. בשנה שעברה סיימה המדינה את הפרדת בתי הזיקוק והפרטתם, ובית הזיקוק בחיפה מצוי כיום בשליטת "החברה לישראל".

בתי הזיקוק לנפט בחיפה

בית הזיקוק הוקם עוד בימי המנדט הבריטי. בשנותיו הראשונות הועבר הנפט בצינורות שהגיעו מעיראק ואחר כך גם בצינורות מאיראן. כיום רוב הנפט מיובא לארץ במכליות, ולאחר הגעתו לבית הזיקוק הוא עובר תהליכי חימום מורכבים המפרקים אותו למרכיביו השונים.

הפעלת בית הזיקוק מצריכה חשמל רב, המיוצר בחלקו בתחנת כוח מיושנת הממוקמת בתחומי המפעל, ואנרגיה רבה לחימום המתקנים. בית הזיקוק הזרים במשך שנים ארוכות חומרים מזהמים לנחל הקישון. כיום מופעל בית הזיקוק באמצעות מזוט כבד, שגם הוא מיוצר בו והוא אמור לעבור לשימוש בגז טבעי לכשיגיע לאזור חיפה - מה שאמור להקטין את זיהום האוויר שנגרם מפעילותו.

לאורך השנים נרשמו נגד בית הזיקוק תלונות רבות של תושבי האזור, אך בשנים האחרונות לא אותרו חריגות בפעילותו.

תגובת בית הזיקוק: "אנו מברכים על תוצאות הדוח, המעידות כי השקעות החברה בשנים האחרונות העמידו את מתקניה בתנאים המחמירים שדרש המשרד להגנת הסביבה".

2% מכלל הזיהום התעשייתי

התחנה מיושנת מאוד, מופעלת באמצעות מזוט וסולר ויכולה לספק כ-300 מגה-ואט. היא הוקמה בשנות ה-60 ועובדים בה 210 איש.

תגובת החברה: "התחנת עברה הסבה לגז טבעי והשימוש בו יתחיל עם הגעתו לאתר".

2% מכלל הזיהום התעשייתי

התחנה הוקמה ב-1999 והוגדלה ביחידה חדישה בשנת 2007. היא מופעלת בסולר, הנחשב לדלק מזהם מאוד, ויכולה לספק כ-900 מגה-ואט.

מהחברה נמסר: "התחנה תעבור לשימוש בגז טבעי במחצית הראשונה של 2008".

1% מכלל הזיהום התעשייתי

מפעלי חיפה כימיקלים בדרום הארץ ובמפרץ חיפה עוסקים בייצור דשנים, תוספי מזון וכימיקלים שונים המיוצאים לכל העולם. ברשימה מופיעים שני מפעלי החברה: המפעל בדרום, שהוקם בשנת 1992 ושוכן במישור רותם, והמפעל במפרץ חיפה, שהוקם בשנת 1967 (ונמצא במקום ה-20 ברשימה).

הפעילות המרכזית בשני המפעלים היא ייצור חנקת אשלגן, חומצה זרחתית ונגזרותיהם. הדשנים התעשייתיים מאפשרים לחקלאים להשתמש באדמה ללא הפסקה ולחדש את יכולתה להפיק יבולים ללא צורך בשנת שמיטה. במפעל בדרום התגלו חריגות בשנים 2002 ו-2004.

תגובת החברה: "חיפה כימיקלים מתכננת לעבור בשני אתרי הייצור לשימוש בגז טבעי מיד עם הגעתו לאתרי הייצור, דבר שיחזק גם את הקטנת הפליטות. החברה פיתחה תהליכים המקטינים את פליטת תחמוצות החנקן לאוויר. מתקני החומצה החנקתית באתר הצפון של החברה הם מהטובים בעולם בחיסכון באנרגיה".

המשך הרשימה: המפעלים המזהמים ביותר בישראל

# data[].attributes.attachment_link.title
המפעלים המזהמים ביותר בישראל

# data[].attributes.attachment_link.description
בכל שנה מתים בישראל יותר אנשים כתוצאה מזיהום אוויר מאשר בתאונות דרכים. הארובות שצצות מסביבנו פולטות לאוויר עשן המכיל חלקיקים וחומרים רעילים ומסרטנים. בדיקות של המשרד להגנת הסביבה, שנחשפות לראשונה ב"ידיעות אחרונות", מפרטות את 20 המפעלים שפולטים הכי הרבה חלקיקים מזהמים בישראל

# data[].attributes.headline
"תעשי רק מה שאת אוהבת"

# data[].attributes.subject
"תעשי רק מה שאת אוהבת"

# data[].attributes.body
עלמה

# data[].attributes.headline
שירים שמשמיעים במימונה

# data[].attributes.subject
שירים שמשמיעים במימונה

# data[].attributes.attachment_link.title
יוצאי להקת שפתיים מחרוזת מרוקאית

# data[].attributes.body
דגל מרוקו הוא בעל רקע אדום ובמרכזו פנטגרם בצבע ירוק. אדום הוא הצבע המסורתי של מרוקו מהמאה ה-16, שמסמל את קשר הדם בין הנביא מוחמד, דרך פאטימה, אשתו על עלי הח'ליפה הרביעי לבין משפחת המלוכה המרוקאית. הכוכב החלול הירוק, האמור לתאר את חותם המלך שלמה, נוסף מאוחר יותר לדגל.

# data[].attributes.headline
יונתן היילו 

# data[].attributes.subject
יונתן היילו 

# data[].attributes.body
''הרג את האדם שאנס אותו''

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
פרשת יונתן היילו היא פרשה פלילית שזכתה לסיקור תקשורתי נרחב ובמוקדה יונתן (ימר) היילו, תושב נתניה ללא עבר פלילי, אשר הורשע בשנת 2013 ב רצח ירון איילין, אסיר משוחרר אשר תקף אותו מינית ו סחט ממנו כספים. בית המשפט המחוזי דחה את טענות ההגנה שהעלה היילו ובפרט את טענתו ל הגנה עצמית, ומצא אותו אשם ברצח. על היילו נגזרו 20 שנות מאסר לצד פיצויים שחויב לשלם למשפחתו של איילין.

גזר דינו חולל מחאה ציבורית רחבה שקראה להקלה בעונשו נוכח מעשי ההתעמרות שקדמו לאירוע. בשנת 2014 הגיש היילו ערעור על חומרת עונשו בפני בית המשפט העליון, אשר קיבל אותו בחלקו. בשנת 2016 המיר בית המשפט העליון את הרשעתו של היילו מעבירת רצח לעבירת הריגה וקיצר את עונשו ל-12 שנות מאסר.

בד בבד, בשנת 2016, הגיש סנגורו של היילו בקשת חנינה בפני נשיא המדינה ראובן ריבלין אך זו נדחתה על ידו מטעמים שונים ובכללם, כי מוסד החנינה אינו משמש ערכאת ערעור נוספת. שנה לאחר מכן הוגשה בפני הנשיא בקשת חנינה שנייה אשר התקבלה ב-19 ב נובמבר 2017. הנשיא קיצר את עונשו של היילו בשנה, בהמלצת שרת המשפטים איילת שקד ובתמיכתם המוצהרת של 65 חברי כנסת נוספים.

ב- 23 ביולי 2018 החליטה ועדת השחרורים ב כלא רימונים לשחרר את היילו לאחר שריצה שני שלישים ממאסרו, בהיעדר התנגדות מטעם ה פרקליטות. היילו שוחרר בו ביום, שמונה שנים לאחר ש נעצר לראשונה על ידי ה משטרה, אך שב לכלא כעבור שנה לרצות את יתרת מאסרו לאחר שהפר את תנאי השחרור שנקבעו לו.

ב- 30 בנובמבר 2020, חמישה חודשים לאחר שחרורו מהכלא, אותרה גופתו של היילו בתפר שבין חוף פולג לחוף לגונה בנתניה. גופתו נשלחה ל מכון לרפואה משפטית לשם בדיקת נסיבות מותו.

הדיה של הפרשה חוללו שיח משפטי וציבורי על גבולותיה של הזכות להגנה עצמית ב משפט הפלילי בישראל, בדומה לדיון הציבורי שהתנהל ב פרשת שי דרומי.

הרקע לאירוע

ב-2 במאי 2010 נמצאה לפני עלות השחר גופתו של ירון איילין בן ה-24, סמוך למרכז המסחרי של שכונת קריית נורדאו בנתניה, כשעליה סימני אלימות קשה. שעות לאחר מכן, הסגיר את עצמו יונתן היילו, בן 23 במועד האירוע, לידי המשטרה ו הודה בביצוע המעשה.

היות שבליל האירוע לא נכחו עדי ראייה, עיקר העובדות הידועות ביחס להשתלשלות האירועים נסמכות על גרסתו של היילו לבדה. ב חקירתו במשטרה, גולל היילו את סיפור היכרותו המוקדמת עם איילין, אשר ניצניה הנצו ארבע שנים לפני ליל מותו. היילו תיאר בפני חוקריו מסכת ארוכה של התעללות פיזית ונפשית שהסלימה עד למותו של איילין, אשר התגורר בסמיכות לביתו. איילין נהג לקנטר ולהטריד את היילו, ובאחת הפעמים הדביק לשמו של היילו כינוי גנאי השאול מ אמהרית, שהפך שגור בפיהם של ילדי השכונה שאימצו את הכינוי ולעגו לו.

בחקירתו השלישית במשטרה, סיפר היילו כי שיאה של ההתעמרות בו הגיעה בשבועות שקדמו לאירוע. על סמך הודאתו, איילין סחט מהיילו כספים תחת איומים ותקף אותו מינית בחסות החשכה בשני מועדים שונים בגן ציבורי בנתניה. לדבריו, חשש להתעמת עם איילין אשר היה אסיר משוחרר שהטיל אימה על הסובבים אותו וריצה בעבר עונשי מאסר בפועל בשל עבירות אלימות ו מין.

בליל האירוע סעד היילו יחד עם משפחתו וחבר נוסף בביתה של אחותו בנתניה שבו התגורר. בתום הארוחה, שם פעמיו יחד עם חברו לכיוונה של " פיצוציה" מקומית ובעודם שתויים. בהגיעם למקום נתקלו השניים באקראי באיילין ובאדם נוסף ששהה עמו. זמן קצר לאחר מכן, החל היילו לבוא בדין ודברים עם איילין בדבר סכסוך כספי שהתגלע ביניהם. השניים פנו לשוחח ביחידות באזור המשקיף על החלק האחורי של הפיצוצייה ושם, לדבריו של היילו, דרש איילין לקבל ממנו סך של 1,000 ש"ח ולא, יפעל לפגוע בו.

במהלך השיחה בין השניים, הפנה איילין את גבו להיילו כדי להטיל את מימיו תוך שהוא ממשיך להשמיע איומים באוזניו של היילו ומעיר לו הערות בעלות אופי מיני. היילו, אשר לדבריו חש מאוים וחשש כי זה יתקוף אותו מינית בפעם השלישית, התנפל עליו מאחור והחל לחנוק אותו. לאחר כמה דקות, שחרר היילו את אחיזתו באיילין וזה נפל ארצה. היילו נטל בידיו אבן אשר הייתה מונחת על הרצפה, והחל להטיח אותה נמרצות בראשו של איילין ובאזור מפשעתו ואיבר מינו. זמן קצר לאחר מכן, חדל ממעשיו ואחז ברגליו של איילין מחוסר ההכרה והחל לגרור אותו מרחק של 35 מטרים, עד אשר הניח אותו סמוך ל מכולת אשפה בקרבת חניון חשוך. לאחר מכן, נטל בידיו לבנה שהייתה מוטלת על הארץ והחל להטיח אותה בראשו של איילין כמה פעמים נוספות. בתום מעשיו עזב את המקום ושב לבית אחותו, פשט את בגדיו המגואלים בדם וכיבס אותם.

כתוצאה מהחבלות בראשו, סבל איילין מ שברים ב גולגולת וב עצמות הפנים ואלו הובילו ל דימום ברקמות המוח שגרם למותו.

שעות אחדות לאחר מכן, הסגיר את עצמו היילו לידיה של המשטרה ונטל אחריות על מותו של איילין.

בקשות החנינה

באוקטובר 2012 נחשף סיפורו של היילו בתוכנית " המגזין" ב ערוץ 10, ולאחר מכן הוקם מטה המאבק למען היילו שפעל למען שחרורו. ב- 2016, 65 חברי כנסת חתמו על עצומה שבקשה מ נשיא המדינה לחון את היילו, שאף שלח בקשת חנינה רשמית, אך משרד המשפטים התנגד לבקשתו וב- 18 בדצמבר אותה שנה דחה נשיא המדינה, ראובן ריבלין את בקשת החנינה. בנובמבר 2017, איילת שקד, מתוקף היותה שרת המשפטים, המליצה לנשיא המדינה לענות בחיוב על בקשת החנינה המחודשת שהגיש יונתן היילו, באופן שיקצר את עונשו בשנה כדי שיוכל לעמוד בפני וועדת השחרורים של שירות בתי הסוהר.

בנובמבר 2017 נענה נשיא המדינה בחיוב לבקשת החנינה, והמתיק חלק מעונש המאסר שלו במאסר על תנאי. בינואר 2018 דחתה ועדת השחרורים שהתכנסה ב כלא רימונים את בקשת היילו לשחרור מוקדם. עם זאת ציינה הוועדה בהחלטתה את נכונותה לקיים דיון חוזר בעוד כחצי שנה בבקשת השחרור המוקדם, והתנתה זאת באם היילו ישתלב בתוכנית שיקום ייעודית לטיפול בתחום האלימות. מיד עם החלטת הוועדה הודיע פרקליטו של היילו כי הוא יערער על החלטתה ל בית המשפט המחוזי. ב-26 בינואר 2018 פרסם גיא פלג ב אולפן שישי תיעוד מה חקירות של היילו, וכן סרטון מ שחזור הרצח במרכז המסחרי ומעשי האונס שקדמו לו, לכאורה, בגינה ציבורית בנתניה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

# data[].attributes.attachment_link.title
פרשת יונתן היילו

# data[].attributes.attachment_link.description
פרשת יונתן היילו היא פרשה פלילית שזכתה לסיקור תקשורתי נרחב ובמוקדה יונתן (ימר) היילו, תושב נתניה ללא עבר פלילי, אשר הורשע בשנת 2013 ב רצח ירון איילין, אסיר משוחרר אשר תקף אותו מינית ו סחט ממנו כספים. בית המשפט המחוזי דחה את טענות ההגנה שהעלה היילו ובפרט את טענתו ל הגנה עצמית, ומצא אותו אשם ברצח.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
על הבעיה הזו לא מדברים, אבל מפתיע לגלות עד כמה היא שכיחה: על פי ההערכות סובלות 10 עד 15 אחוז מהנשים מווגיניזמוס. התופעה תוארה לראשונה בעולם המדעי ב-1834, אז דובר על תופעה קשה בזמן יחסי מין, הגורמת ל"חוסר אושר". הפתרון היה להסיר את קרום הבתולין, בהנחה שחיתוכו יוריד את המחסום ויפתור את בעיית יחסי המין. כיום ידוע שהסיבות לווגיניזמוס הן בעיקר פסיכולוגיות, לא פיזיות.

אז מה זה בעצם וגיניזמוס?

המדובר על התכווצות בלתי רצונית של פתח הנרתיק. "ההתכווצות הזו לא מאפשרת כניסה של שום דבר לתוכו", מסבירה גילה ברונר, מנהלת המרכז לטיפול מיני בבית החולים שיבא, "בכך נכללים טמפון, אצבע של גינקולוג, אצבע של בן זוג, וכמובן - איבר מין". לעיתים הכיווץ אינו כולל רק את פתח הנרתיק, אלא משולב בהתכווצות הגוף כולו: הרגליים נסגרות, והגוף אינו מאפשר שום קירבה לאיזור הפות.
וגיניזמוס מסווג כראשוני או משני. הגדרת הראשוני היא שמאז ומתמיד לא היתה כניסה לנרתיק. המשני מתרחש לאחר אירוע מסוים - ניתוח, מחלה קשה, פגיעה באיברי המין או חוויית אונס. ברונר מסבירה כי במקרים הקלים של וגיניזמוס, מצליחות הנשים לקיים יחסי מין חיצוניים: "הן מגיעות לאורגזמה, בתנאי שהן שוכבות עם בן זוג שהן מאוד סומכות עליו, שלא מנצל את ההזדמנות ולא מנסה להיכנס לנרתיק. הן בדרך כלל בוחרות פרטנר מקסים, מתחשב ומשתף פעולה. במקרים כאלה לא ממהרים לבוא למרפאה סקסולוגית כיוון שסקס חיצוני יש, הוא די מהנה לשני בני הזוג והם דוחים את הטיפול. אותן נשים מגיעות לטיפול בדרך כלל כשמגיע הרצון להוליד ילד". במקרים קשים יותר, לא מאפשרת האישה לבן הזוג להתקרב אליה כלל. פעמים רבות הנשים נותרות לבדן, ומגיעות לטיפול רק בגיל מבוגר, לאחר שהבינו שמחסום הווגיניזמוס יותיר אותן בודדות גם בהמשך. למה זה קורה? מקובל לחשוב כי הסיבה העיקרית לווגיניזמוס היא פחד עמוק, הנגרם לעיתים ממשהו מוחשי, ולעיתים מחוויות אמיתיות. "היתה לי מטופלת שסבלה מווגיניזמוס", משחזרת ברונר. "היא היתה נשואה שש שנים, לבעלה ולה היה ילד בן 4 שנוצר באופן מקרי מפעם אחת שבה בעלה ניסה להיכנס לנרתיק, והצליח. זה היה אירוע חד פעמי שהיא הרתה בעקבותיו.
"כאשר חיפשנו את הסיבות למה שעורר בה את הווגיניזמוס, התברר שכשילדה היא שמעה את האמא שלה כאובה בזמן יחסי מין, וזה נחקק בזכרונה בצורה חזקה. במקרה אחר, מטופלת קראה תיאורים מפורטים של אונס שגרמו לה לווגיניזמוס". אך לעיתים אותו פחד המעורר את הווגיניזמוס, נגרם כתוצאה מחוויות גופניות קשות, כמו אונס.

האבחון העיקרי הוא על סמך סיפורה של המטופלת. מאחר שלרוב, האישה הסובלת מווגיניזמוס חוששת מכל קירבה אל איבר המין, נהוג שלא להושיב אותה על כיסא גינקולוג בתחילת הטיפולים. "זה חלק מהפחד", מסבירה ברונר, "את הבדיקה הראשונית אנחנו עושות לפי התיאור, והוא מספיק ומאוד ברור".
איך מטפלים? בשל מורכבות הבעיה, הטיפול הוא משולב: ראשית האישה לומדת להתיידד עם איבר המין שלה. המטרה היא הכרת האיבר ממש כמו שמכירים את הפנים. המטופלת לומדת על מערכת השרירים, כיצד לשלוט עליהם, לכווץ אותם ולשחרר כרצונה. בשלב מתקדם יותר, נשכבת האישה על כיסא הגינקולוג, כשלידה מראה גדולה המאפשרת לה להבחין באיבר המין. לעיתים זו הפעם הראשונה שבה רואה האישה את מבנה הפות. אותה היכרות כוללת נגיעה, תחושה של השפתיים החיצוניות, הפנימיות, הדגדגן, שיער הערווה, פתח הנרתיק ופנים הנרתיק. בשלב מאוחר יותר עובדות המטפלות עם האישה על היכולת להפעיל את שרירי הנרתיק בטכניקות עבודה שרירית הקרויים תרגילי "קוגל". אלה תרגילים הדומים לתרגילי שיטת פאולה של השרירים הטבעתיים, בהם לומדים לכווץ, להרפות ולחזק את השרירים. טכניקה נוספת נעזרת בשחרור שרירי רצפת הנרתיק בעזרת נשימות הרפיה רגילות. מדובר על אותם תרגילי הרפיה שבהם מכניסים אוויר דרך האף לאט, ולאחריהם נושפים אותו החוצה לאט. גם הפיזיותרפיה בתמונה: בכל קופות-החולים ובתי-החולים מתבצעות הדרכות לטכניקות תרגול באמצעות מכשיר ביופידבק, שבו ניתן לראות את השינוי השרירי באזור האגן, עליו לומדת האישה לשלוט. בשלב מתקדם יותר, לאחר שלמדה המטופלת להפעיל ולשחרר את שרירי רצפת הנרתיק, מתבצעת סדרת אימונים בעזרת "מאמני נרתיק": סדרת מכשירים בצורת איבר מין קטן, בעוביים שונים. האישה לומדת להחדיר את המכשירים לנרתיק לראשונה בחייה, החל ממכשיר זעיר ועד לגודל איבר המין של בן הזוג. כך רוכשת האישה ביטחון בכך שהנרתיק "מסוגל" לקבל לתוכו גוף אחר. כדי לסייע בתרגולים, ניתן לצרף מספר תכשירים: חומרי לחות מאפשרים לתרגול להיות קל יותר. ניתן להשתמש בחומרי לחות על בסיס מימי או שומני, הניתנים לרכישה בכל בית מרקחת. לעיתים מוסיפים לתרגול משחות אילחוש מקומיות, במקרים בהם האישה חוששת מכאב. ומה לגבי מי שמתביישת? ההמלצה למי שסובלת מכאבים ביחסי מין או מפחד בכניסה לנרתיק היא שלא להמשיך בחדירות. "לא נכנסים למקום כואב", חורצת ברונר, "זה כלל ראשון, כיוון שיחסי מין במצב של וגיניזמוס יגרמו להחרפת העווית שהולכת ומתחזקת עד שקשה לשחררה". בינתיים, היא ממליצה, נסי להכיר את איבר מינך, נסי את התרגילים באמצעות "מאמני הנרתיק" בהדרגה ובסיוע קרם לחות. ואם חרף הנסיונות הבעיה נמשכת, מומלץ להגיע למרפאה לטיפול מיני. "לא נוגעים בך", מרגיעה ברונר, "אל תפחדי. ככל שתחכי יותר, הטיפול יהפוך איטי יותר, והסיכוי לריפוי פוחת. ככל שניגשים מהר יותר, גם אם הטיפול כולל שיחות בלבד, הסיכוי להירפא גדול".

# data[].attributes.attachment_link.title
סובלת מהתכווצות הנרתיק? התיידדי עם איבר המין

# data[].attributes.attachment_link.description
על הבעיה הזו לא מדברים, אבל מפתיע לגלות עד כמה היא שכיחה: על פי ההערכות סובלות 10 עד 15 אחוז מהנשים מווגיניזמוס. התופעה תוארה לראשונה בעולם המדעי ב-1834, אז דובר על תופעה קשה בזמן יחסי מין, הגורמת ל"חוסר אושר". הפתרון היה להסיר את קרום הבתולין, בהנחה שחיתוכו יוריד את המחסום ויפתור את בעיית יחסי המין.

# data[].attributes.body
סלון מרוקאי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"" Me Too" (ב אנגלית: #MeToo movement" או "#MeToo", האשטאג מי טו; ב עברית: "#גםאני") היא תנועה חברתית- פמיניסטית- בין-לאומית שיוצאת נגד הטרדות ו תקיפות מיניות. התנועה החלה להתפשט באופן ויראלי באוקטובר 2017 כ האשטאג ב רשתות חברתיות במטרה להמחיש את השכיחות הגבוהה של אלימות מינית. ההאשטאג נוצר בעקבות פרשת התקיפות המיניות של הארווי ויינסטין, מפיק ובמאי סרטי קולנוע הוליוודי נודע שהואשם על ידי למעלה מ-100 שחקניות בתקיפה והטרדה מינית, ובאונס, במשך תקופה שנפרשת על פני שלושה עשורים.

ה פעילה החברתית האמריקאית טראנה בורק השתמשה בביטוי לראשונה בשנת 2006 כדי לעלות את המודעות לתופעה של אלימות מינית כלפי בנות מיעוטים ב ארצות הברית. הביטוי הפך לפופולרי ונפוץ מאוד בשנת 2017, לאחר שהשחקנית האמריקאית אליסה מילאנו השתמשה בו כהאשטאג בחשבון ה טוויטר שלה. מילאנו עודדה קורבנות של הטרדה מינית להשתמש בהאשטאג כדי לחשוף את ממדי התופעה. מיליוני נשים וגברים ברחבי העולם שיתפו אותו, ביניהם ידוענים רבים.

הפעילה הפמיניסטית טראנה בורק יסדה בשנת 2006 תנועה, אותה כינתה בביטוי "Me Too", שמטרתה העלאת המודעות לתופעות של אלימות מינית בבנות מיעוטים ב ארצות הברית, בעיקר בקרב נשים מקהילות של אפרו-אמריקאים, היספנים ו אסייתים-אמריקאים. היא התכוונה גם ליצור סרט תיעודי בשם זה, והשתמשה בו ברשת החברתית " מייספייס" כחלק מ מחאת רשת שמטרתה העצמת נשים. בורק קיבלה השראה לביטוי לאחר שהזדהתה עם מקרה של ילדה בת 13 שהותקפה מינית, והצטערה שלא הגיבה, בזמן שיכלה לומר לה בפשטות "גם אני".

לאחר שנחשפה פרשת הארווי ויינסטין, באוקטובר 2017, השחקנית אליסה מילאנו השתמשה בצמד המילים כ האשטאג ברשת טוויטר, ועודדה נשים נוספות להשתמש בו כדי לתאר מקרים שבהם חוו הטרדה מינית ו תקיפה מינית, ובכך להדגים עד כמה נפוצים מקרים אלה. מיליוני נשים וגברים השתמשו בהאשטאג כדי לתאר מקרים כאלה, בהם גם מפורסמים רבים.

מילאנו כתבה: "אם כל הנשים שהוטרדו או הותקפו מינית יכתבו "Me Too" כסטטוס, יהיה לאנשים מושג עד כמה זו בעיה גדולה." מילאנו ייחסה את הביטוי לבורק, ואמרה שדבריה "מחממים את הלב ומעוררים השראה."

ב- 16 באוקטובר 2017 נרשם שיא השימוש בביטוי ב רשתות החברתיות ב ארצות הברית, והוא הוזכר 500,000 פעמים ב טוויטר. באותו יום השתמשו בו כ-4.7 מיליון איש ב פייסבוק, והוא צוטט ב-12 מיליון הודעות.

בין הנשים ששיתפו באמצעות "Me Too" את המקרים בהן הוטרדו או הותקפו נמנו מפורסמות רבות, בהן פטרישה ארקט, ביורק, ליידי גאגא, הת'ר גראהם, אלן דג'נרס, רוזריו דוסון, ויולה דייוויס, שרה היילנד, אוון רייצ'ל ווד, אליזבת וורן, ריס וית'רספון, ג'סיקה ולנטי, מארן לווין, מוניקה לווינסקי, מרלי מטלין, אליסה מילאנו, דברה מסינג, אנה פקווין, כריסטינה פרי, אמריקה פררה, שריל קרואו ו אמילי רטאייקאוסקי.

נחשפו גם מקרים של גברים שנפגעו מהטרדה מינית או מתקיפה מינית, בהם השחקן אנתוני ראפ, שלדבריו קווין ספייסי ניסה לתקוף אותו מינית. היו גם מספר גברים ששיתפו ברשתות החברתיות מקרים בהם הטרידו בעבר נשים ומצרים על כך.

ריבוי מקרי ההטרדה המינית שנחשפו עורר דיונים בנושא הטרדה ותקיפה מינית לא רק ב הוליווד, אלא גם בתעשיית המוזיקה, ב אקדמיה וב פוליטיקה. בין השאר נדונו נושאים אלה במספר בתי מחוקקים בארצות הברית, וה סנאטוריות היידי הייטקאמפ, מזי הירונו, קלייר מקסקיל ו אליזבת וורן יזמו דיונים בנושאים אלה, ואף שיתפו בפומבי מקרים שבהם חוו הטרדה מינית או תקיפה מינית.

זמן קצר לאחר שנחשפו ההאשמות נגד הארווי ויינסטין, טענו נשים וגברים טענות דומות לגבי גברים נוספים, בהם ביל או'ריילי, בן אפלק, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, דייוויד בליין, דמיאן גרין, אנדי דיק, דסטין הופמן, אוליבר סטון, סטיבן סיגל, קווין ספייסי, רומן פולנסקי, ג'רמי פיבן, ואל קילמר, לואי סי. קיי., ברט ראטנר, טרי ריצ'רדסון, גארי שנדלינג, רוברט שפירו, וודי אלן ו מורגן פרימן.

נגד השחקן האמריקאי ביל קוסבי עלו טענות על תקיפה מינית החל משנת 2000. טענות אלה התגברו מאז אוקטובר 2014, והביאו להעמדתו לדין. ב- 26 באפריל 2018 הרשיע אותו בית המשפט ב פנסילבניה ב תקיפה מינית. ב- 3 במאי 2018 סילקה האקדמיה האמריקאית לקולנוע את קוסבי משורותיה במסגרת המלחמה שלה נגד עבירות מין בתעשייה.

ב-25 במאי 2018 הסגיר הארווי ויינסטין עצמו לתחנת משטרה במנהטן. הוא עמד לדין באשמת אונס, הורשע ונדון ל-23 שנות מאסר.

באוגוסט 2018 פרסם " הניו יורק טיימס" את טענותיו של השחקן ג'ימי בנט על הטרדה מינית שחווה ב-2013 מצד השחקנית אסיה ארג'נטו, כאשר היה בן 17, והיא בת 37. בעקבות הטענות פוטרה ארג'נטו מתפקידה כשופטת ב-X-Factor איטליה.

בספטמבר 2018 טענו נשים אחדות ש דייוויד קיז הטריד אותן מינית, ובעקבות זאת יצא קיז לחופשה מתפקידו כיועץ התקשורת של בנימין נתניהו לתקשורת הזרה.

קיים ויכוח ארוך שנים לגבי השאלה האם המטרה של חברה היא רק השגת מירב הרווחים עבור בעלי מניותיה, או שהיא אמורה לפעול לטובת כל בעלי העניין בה, כגון עובדיה, צרכני מוצריה, והסביבה בה היא פועלת. תנועת מי טו הוסיפה נקודת מבט נוספת לוויכוח זה. בהשפעתה, ננקטו בארצות הברית מהלכים אקטיביים על ידי בעלי מניות לקידום שוויון בין המינים בנושאים שונים, ובכללם מניעת הטרדות מיניות, עידוד תרבות ארגונית שוויונית ועוד. שחקנים מרכזיים בשוק ההון האמריקאי, כגון חברת ההשקעות BlackRock ו-State Street עדכנו את מדיניות ההצבעה שלהם כדי שזו תכלול התחשבות בגיוון ה דירקטוריון, ואילו קרן הפנסיה הגדולה בארצות הברית, CalPERS, תיקנה את עקרונות ה ממשל התאגידי הראויים מבחינתם, כדי לעודד חברות לספק גילוי בנוגע למדיניותן בתחום ההטרדות המיניות.

תוצאה נוספת של תנועת Me Too, ובעיקר של חשיפת ההתנהגות של כמה מבכירי המנהלים ויושבי הראש של חברות עסקיות גדולות, היא הכללה של מה שקיבל את הכינוי "סעיף ויינשטיין" (על שמו של הארווי ויינסטין שהיה אחד הגורמים לייסוד התנועה) בהסכמים וחוזים בתחום הרכישות והמיזוגים של חברות. סעיף זה בא להבטיח כי החברה הנרכשת תחשוף בפני הרוכשים כל מידע שברשותה הקשור לתלונות להטרדה מינית נגד נושאי משרה בה. מעבר למשמעות הכלכלית של סעיף זה, יש לו גם השפעה חברתית, בכך שחברות עסקיות ימנעו מלהסתיר אירועי הטרדות מיניות ויפעלו במהירות במקרי תלונות בנושא, וזאת מאחר שאחרת עלולות להיפגע כלכלית בהמשך דרכן.

תוצאה נוספת של התנועה היא מחאה מאורגנת של עובדים בחברות רב-לאומיות במטרה לשנות את התרבות הארגונית בנושא הטרדות מיניות ואפליה מגדרית. ב-18 בספטמבר 2018 כ-1,500 עובדים בחברת מקדונלד'ס מ-10 מדינות בארצות הברית, יחד עם פעילים חברתיים נוספים צעדו לעבר מרכז החברה בשיקגו במחאה על אי טיפול החברה בהטרדות מיניות ברשת המסעדות בבעלותה. ב-1 בנובמבר 2018 כ-20,000 עובדים של חברת גוגל מ-50 ערים שונות ומדינות שונות (כולל ישראל) יצאו ממקום עבודתם כמחאה על הטרדות מיניות ובדרישה לשינוי התרבות הארגונית. אחת התוצאות של מחאה זו הייתה הכרזה של גוגל ב-8.11.2018 על ביטול הסעיף בהסכמי ההעסקה של עובדיו שחייב אותם להסכים לתהליכי בוררות פנימית במקרי תלונות בנושא הטרדות מיניות ואסר עליהם להגיש תביעות בבתי משפט. מיד לאחר מכן פייסבוק, איירבינבי ו איביי הודיעו גם הן על שינוי זה. בכך חברות אלה הצטרפו ל מיקרוסופט ו אובר, שביטלו סעיף זה שנה קודם לכן.

לצד השפעות אלה, ייתכן שהתנועה יוצרת גם תוצאות שליליות מבחינתה. על פי טענותיהם של בעלי תפקידים בכירים במספר ארגונים, מאז התחזקות מגמת ה-Me Too, חברות מנסות להקטין את הסיכון להתרחשות אירועי הטרדה מינית או התנהגות בלתי הולמת כלפי נשים, על ידי מזעור האפשרויות לקיום אינטראקציות בין גברים בעמדות בכירות לנשים העובדות בארגון. התוצאה של מגמה זו היא שלילת הגישה לשניים מהמשאבים החשובים לקידומן המקצועי של נשים - חשיפה לבעלי עמדות בכירות וקבלת מנטורינג מהם. טענות נגדיות פוסלות את הטענה, בנימוק שגם לפני תנועת Me Too הגברים בעולם העסקי לא ששו לקדם נשים לעמדות ניהול בכירות, והשימוש בטיעון זה מהווה רק תירוץ להמשך אפליית הנשים.

ההאשטאג "Me Too" נפוץ ב-85 מדינות לפחות, בהן הודו, פקיסטן ו הממלכה המאוחדת. במספר מדינות הוא תורגם לשפה המקומית. הקמפיין ב צרפת, למשל, קרא לחשוף שמות של מטרידים סדרתיים באמצעות ההאשטאג "BalanceTonPorc", שפירושו "הוקיעי את החזיר שלך".

הפרלמנט האירופי כינס ישיבה מיוחדת לדיון במקרים של הטרדה מינית ואלימות מינית בפרלמנט ובמשרדי האיחוד האירופי ב בריסל.

ב סין פורסם הקמפיין בהבלטה בכלי התקשורת הממלכתיים, לצד טענות לפיהן זו תופעה מערבית משום ש"הגבר הסיני חונך לכבד נשים". מיליוני גולשים סינים הגיבו בזעם לטענות אלה והזימו אותן.

ב עצומה שהתפרסמה ב עיתון ה צרפתי " לה מונד", חתמו מאה שחקניות, יוצרות ואקדמאיות צרפתיות על הטענה כי "ציד המכשפות" שבא בעקבות פרשות התקיפה וההטרדה המינית בהוליווד מאיים על החופש המיני. נאמר בעצומה, בין היתר, כי "החופש לפתות ולהציק הוא חיוני", כדי לשמור על החופש המיני.

הנשים החתומות על העצומה קובעות שגברים צריכים להיות חופשיים להתחיל עם נשים: "אונס הוא פשע, אבל ניסיון חיזור, גם אם הוא עיקש או לא מוצלח, אינו כזה. היצר המיני הוא מטבעו פרוע ואגרסיבי, אבל אנחנו מספיק חדות הבחנה כדי לא לבלבל בין ניסיון להתחיל עם מישהי לבין תקיפה מינית".

בהודעה שפרסמו הנשים בנושא כתבו: "בעקבות פרשת הארווי ויינסטין חלחלה ההבנה הלגיטימית אודות האלימות המינית המופעלת על נשים, בין השאר במסגרות מקצועיות, בהן גברים מסוימים מנצלים לרעה את כוחם. זה היה תהליך הכרחי. אבל פריצת הסכר הופכת היום להפך הגמור: מורים לנו איך לדבר, להשתיק את כל מה שעשוי להרגיז, ומי שמסרבות ליישר קו נחשבות לבוגדות ושותפות לדבר עבירה".

חותמות העצומה ציינו שלדעתן, במקום לעזור לנשים, ברגע שהקמפיין עבר את הגבול והפך למוגזם, הוא משרת למעשה את אויבי החופש המיני - קיצונים דתיים, ריאקציונרים, ומי שחושבים בהתאם למוסר ה וויקטוריאני שנשים הן חסרות יישע, שיש להגן עליהן. עוד הן כתבו: "אנחנו מגיעים לגבול ה גרוטסקה כאשר ב שוודיה הצעת חוק מבקשת לחייב פרטנרים להסכים מפורשות או בכתב ל יחסי מין. עוד קצת ונגיע לעולם בו שני מבוגרים שמעוניינים לשכב זה עם זה יצטרכו לסמן וי דרך אפליקציה, ולאשר מסמך המפרט את ה תנוחות שהם מסכימים להן, ואלה שלא".

לקראת סוף העצומה ציטטו החותמות את ה פילוסוף רואן אוז'יאן, שלדבריהן הגן על ה זכות להעליב כהכרחית ליצירה האמנותית. באותו אופן, הן טענו שהן מגנות על הזכות להציק, כהכרחית לחופש המיני.

המבקרת והמסאית האמריקאית דפני מרקין פרסמה מאמר בעיתון הניו יורק טיימס "בפומבי אנחנו אומרות MeToo#, בינינו לבין עצמנו יש לנו חששות", ובו הסתייגה מקמפיין Me Too, בנימוק שחלק מההאשמות שהועלו בו הן מעורפלות, אנונימיות וגבוליות.

מאמר מאת אנדרו סאליבן ב ניו יורק מגזין תיאר את קמפיין Me Too, שבו רבות מהמתלוננות נותרות אנונימיות, כ מקארתיזם.

נעמי שניידרמן, מנכ"לית עמותת "אשה לאשה" המפעילה מקלט לנשים נפגעות אלימות, פרסמה מאמר בעיתון הארץ בו מצביעה על כך שתנועת MeToo#, עם כל עוצמתה, נשארת בעיקר בתחום הווירטואלי שהוא המרחב של האוכלוסייה הפריווילגית יחסית, ואינה נותנת תשובה או מקום לנשים ממעמדות סוציו-אקונומיים נמוכים יותר.

הקמפיין הגיע גם ל ישראל. ב- 18 באוקטובר 2017 פורסמה ב" ידיעות אחרונות" כתבת שער נרחבת בנושא הטרדה מינית ו אלימות מינית בליווי ההאשטאג "גם אנחנו". בכתבה תיארו מספר נשים מקרים בהם חוו הטרדה מינית או תקיפה מינית, בהן גאיה קורן, שירי מימון, נעם פרתום, בת חן סבג, מיטל דוהן ו יעל אבקסיס.

לאחר מכן שיתפו נשים רבות ברשתות החברתיות מקרים של הטרדה מינית או תקיפה מינית. בין הנשים ששיתפו מקרים אלה נמנו לימור לבנת, רחל עזריה ו מעין קרת. גם בחברה הערבית בישראל פרסמו נשים עדויות על תקיפות מיניות שעברו, ביניהם הפעילה הפמיניסטית ניהאל רחאב אבו ג'והר שהתראיינה ל-CNN בערבית וסיפרה על הטרדה מינית שעברה במקום עבודתה.

אושרת קוטלר פרסמה מקרה בו קיבלה בעבר הצעה מגונה מ אלכס גלעדי, ולאחריה פרסמה נרי ליבנה האשמה חמורה יותר כלפיו. נשים נוספות טענו שגלעדי אנס אותן. בעקבות זאת גלעדי השעה עצמו מתפקידו כנשיא " קשת", ובהמשך הגיש תביעת דיבה נגד קוטלר וליבנה.

נשים נוספות, שלא הזדהו, התלוננו על העיתונאי חיים יבין. בעקבות תלונות של נשים, שלא הזדהו, נגד השדרן נתן זהבי, יצאו להגנתו עמיתיו יגאל סרנה ו רון קופמן. בעקבות זאת אחת המתלוננות הזדהתה בשמה. זהבי הכחיש את המעשים שיוחסו לו. זהבי הגיש תביעת דיבה נגד העיתונאית הדס שטייף, שפרסמה טענות אלה, וב- 7 באפריל 2019 קיבל בית המשפט את תביעתו וחייב את שטייף לשלם לזהבי 390 אלף ש"ח כפיצויים, בתוספת הוצאות משפט.

בינואר 2018 פורסמו טענות לתקיפה מינית נגד המנצח מנחם נבנהויז, שהתייחסו לתקופה שבה לימד בבית הספר התיכון " תלמה ילין". בעקבות פרסומים אלה הושעה נבנהויז מעבודתו ב טכניון.

בפברואר 2018 פורסמו בוואלה! תרבות עדויות תלמידים לשעבר של המורה יוני לוקאס בבית הספר התיכון " תלמה ילין", ובבית ספר לאמנויות בתל אביב, שטענו כי בשנות ה-80 ובשנות ה-90 המורה פיתה אותם בשנות להגיע ל"שיעור פרטי" או ל"אודישנים", ושם הטריד ותקף אותם מינית. לוקאס טען בתגובה: ""אני לא זוכר שום מקרה מהמקרים המפורטים מלבד המקרה של הסרעפת. צריך לומר שבכל הנוגע ללחיצות על הסרעפת, זה חלק מעבודת השחקן." .

בהמשך אותו חודש פורסמה כתבה לפיה האמן בועז ארד ניהל קשר מיני עם אחדות מתלמידותיו בבית הספר "תלמה ילין", בהן קטינות. ארד אישר שאכן קיים קשרים רומנטיים ומיניים עם מספר מצומצם של תלמידות אך לטענתו קשרים אלו התקיימו רק לאחר שאותן נערות סיימו את לימודיהן, ואיים ש יתאבד אם הכתבה תתפרסם. יום לאחר מכן שם קץ לחייו.

באפריל 2018 הדליק השחקן זאב רווח משואה במסגרת חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל, חרף טענות על הטרדה מינית שהועלו כלפיו וחקירתן נסגרה מחוסר ראיות.

באוגוסט 2018 פורסמו טענות להטרדה מינית נגד הראל ויזל, מנכ"ל ובעל השליטה בחברת פוקס-ויזל. הפרסום הוביל לירידה של 13% בשערן של מניות החברה. על פי דיווח החברה, השופטת בדימוס אורנית אגסי שמונתה כבודקת חיצונית בנושא מצאה כי "לא היו אירועי הטרדה מינית בחברה על ידי בכירי החברה ומנכ"ל החברה, כי החברה מתנהלת בהתאם להוראות ה חוק למניעת הטרדה מינית באופן קפדני ויעיל, וכי לא נמצא פגם בהתנהלות החברה ומנהליה בהקשרים האמורים".

ב-17 באוקטובר 2018 פורסמו האשמותיהן של חמש עיתונאיות, ביניהן חנה קים ואורית שוחט, נגד דן מרגלית. ארבע מהן תיארו תקיפה מינית ואחת הטרדה מילולית. בהמשך היום התפרסם מידע על שתי עדויות נוספות נגדו. ב- 18 באוקטובר התפרסמה האשמתה של העיתונאית אורלי אזולאי את דן מרגלית על תקיפה מינית שאירעה לפני 26 שנים, ובהמשך לכך הודיע דן מרגלית כי הוא משעה עצמו מעבודתו העיתונאית.

מאידך, שר החינוך נפתלי בנט הביע בו תמיכה: "קמפיין חשוב, בזכותו מטריד פוטנציאלי יחשוש להטריד."

מדד השלום, שנערך באופן קבוע על ידי פרופסור אפרים יער, ראש התוכנית ליישוב סכסוכים וגישור ב אוניברסיטת תל אביב, ופרופסור תמר הרמן מ המכון הישראלי לדמוקרטיה ומ האוניברסיטה הפתוחה, ביצע סיקר לבדיקת עמדות הציבור לגבי Me Too באוקטובר 2018. בבדיקה נמצא ש-60% מהישראלים סבורים שהתופעה במסגרתה נשים וגברים שעברו הטרדה מינית חושפים זאת ברשתות החברתיות ובכלי התקשורת ואף אומרים לעיתים מי הטריד אותם, היא תופעה חיובית ותומכים בה. 44% מהישראלים מסרו שהם מכירים אישית מישהו או מישהי שחווה או חוותה הטרדה מינית. 49% מהישראלים מסרו שבעקבות תופעת ה-MeToo, יש לדעתם סיכוי גבוה שהכללים החברתיים ישתנו ויהיו פחות הטרדות מיניות. לעומת 39% שסבורים שלא יהיה שינוי בעקבות התופעה. מבין המגיבים בהקשר זה, אחוז הנשים שהאמינו שהמחאה תיצור שינוי (53%) גבוה מאחוז הגברים המאמינים בכך (43%). כשנשאלו הנסקרים לגבי אמירתו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, "אנו חיים בתקופה מפחידה עבור גברים": 44% מסרו שלדעתם אמירה זו נכונה, ו-45% שלדעתם היא לא נכונה. עם זאת, בעוד שבקרב הגברים 53% הסכימו עם אמירה זו, בקרב נשים רק 36% הסכימו איתה.

ערך מורחב - לא התלוננתי

הקמפיין "# לא התלוננתי" החל להתפשט בעקבות פרשת תלונתה של ד"ר כריסטין פורד, נגד ברט קוואנו, מועמדו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, לשופט בית המשפט העליון, כי תקף אותה מינית בשנת 1982 בעודם בתיכון. בעדותה בפני הסנאט של ארצות הברית, סיפרה פורד כי קאוואנו תקף אותה וניסה לאנוס אותה, וכי היא חששה לחייה. בנוסף לפורד, שתי נשים נוספות האשימו אותו במעשים מגונים. קוואנו הכחיש את כל הטענות נגדו, ולשלוש התלונות האלה לא נמצאו עדויות תומכות בחקירת ה- FBI.

בתגובה העלה הנשיא טראמפ ציוץ בו תהה מדוע פורד לא התלוננה על התקיפה לפני שמועמדותו של קוואנו לתפקיד עלתה, ומתח ביקורת על עדות המתלוננת, על שאינה זוכרת פרטים בסיסיים בנוגע למסיבה, שבה, לפי דבריה, הטריד אותה קוואנו, אך זוכרת ששתתה בירה אחת בלבד במסיבה.

כתגובת נגד לדברי טראמפ נולד ההאשטג #WhyIDidntReport. יומיים אחרי הציוץ של טראמפ היו בטוויטר כ-675 אלף ציוצים שהציגו שלל סיבות לכך שנפגעות תקיפה מינית לא העזו להתלונן למשטרה. בין המצייצים היו השחקנית אשלי ג'אד, השחקנית אליסה מילאנו שהגיבה ישירות לטראמפ והשחקנית והדוגמנית קארה דלווין.

כשבוע לאחר מכן התופעה התפשטה ב טוויטר לשפות נוספות בהן עברית בהאשטג #לאהתלוננתי או #לא_התלוננתי, ובו סיפורים של נשים וגברים ישראליים על אירועי תקיפה מינית שחוו ומדוע לא התלוננו עליהם.

ערך מורחב - תנועת Time's Up

(בעברית: "אזל הזמן") היא תנועה נגד אלימות מינית. התנועה נוסדה ב- 1 בינואר 2018 על ידי קבוצת שחקניות ומפיקות ב הוליווד כתגובה לפרשת הארווי ויינסטין ו- Me Too. נכון לדצמבר 2018 התנועה גייסה מעל ל-22 מיליון דולר עבור הגנה משפטית לקורבנות תקיפה מינית, ופועלים בה כ-800 עורכי דין בהתנדבות.

#MeToo #MeTooPay, חשבונות הטוויטר של התנועה

אתר האינטרנט הרשמי של תנועת MeToo

אתר האינטרנט הרשמי של תנועת MeTooPay

גלי פיאלקוב, ‏קמפיין ברשת: MeToo# - גם אני חוויתי הטרדה או תקיפה מינית, באתר "אנשים ומחשבים", 17 באוקטובר 2017

עידו באום, הסיכון שלקחו אושרת קוטלר, נרי ליבנה ודנה ויס, באתר TheMarker‏, 17 בנובמבר 2017

אורית קמיר, "אף אחד לא מעיז לצאת נגד פמיניסטיות פנאטיות" באתר מקור ראשון, 4 ביולי 2019

יעל בלקין, "יש מלחמה ברקע": הנשים שמאחורי MeToo# בישראל מסבירות מה צריך לקרות עכשיו, באתר TheMarker‏, 16 בספטמבר 2018

# data[].attributes.attachment_link.description
"" Me Too" (ב אנגלית: #MeToo movement" או "#MeToo", האשטאג מי טו; ב עברית: "#גםאני") היא תנועה חברתית- פמיניסטית- בין-לאומית שיוצאת נגד הטרדות ו תקיפות מיניות. התנועה החלה להתפשט באופן ויראלי באוקטובר 2017 כ האשטאג ב רשתות חברתיות במטרה להמחיש את השכיחות הגבוהה של אלימות מינית.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
המונח "מחאת האוהלים" מפנה לכאן. לערך העוסק במחאה בעלת שם דומה בשנות ה-90, ראו מחאות דיור בישראל.

תאריכי המאבק

14 ביולי 2011 - הסתיימה בהדרגה במהלך השנים 2012-2011

מקום

מוקדים שונים ברחבי ישראל

עילה

יוקר המחיה בדיור ובתחומים נוספים

אירועים קשורים

מחאת הקוטג'

מפגינים במסגרת המחאה החברתית, באר שבע, 13 באוגוסט 2011

המחאה החברתית בישראל 2011 (מכונה גם מחאת הדיור, ו מחאת האוהלים) היא סדרת פעולות מחאה ו הפגנות שהתקיימו ברחבי ישראל בקיץ 2011. המחאה החלה עם פעולת מחאה של דפני ליף כנגד מצב שוק הדיור בישראל, לאחר שהתקשתה לשכור דירה ב תל אביב. המחאה התרחבה וכללה נושאים רבים בתחום החברתי-כלכלי. המחאה החלה בקבוצת מחאה ב רשת החברתית המקוונת פייסבוק, שהובילה להקמת אוהלים ב שדרות רוטשילד ב תל אביב. בהמשך קמו אוהלים בערים נוספות והתרחבו לכדי "ערי אוהלים" שכללו מאות אוהלים בו זמנית.

בעקבות המחאה והפגנות הענק, הודיעה ממשלת ישראל על שורת צעדים שיינקטו לפתרון מצוקת הדיור, חלקם כבר היו בהליכי תכנון ואשרור וחלקם צעדים חדשים שהוצגו כמענה לדרישות המוחים. בנוסף, הוקמה ועדת טרכטנברג בראשות פרופ' מנואל טרכטנברג (לימים חבר הכנסת), במטרה לבחון ולהציע פתרונות לדרישות הכלכליות והחברתיות של המפגינים ובעיקר למצוקת יוקר המחיה במדינת ישראל ולפערים החברתיים. בהמשך, קיבלה הממשלה באופן חלקי את המלצות הוועדה.

ערך מורחב - משבר הדיור בישראל

אחד מסמלילי המחאה. עוצב על ידי יותם קלנר בהשראת שיר הילדים "אלף בית" של נעמי שמר

כרזת "העם דורש צדק חברתי" בהפגנה בחיפה ב-30 ביולי 2011

ברקע למחאות עומדת העלייה ההדרגתית במחירי הדיור בישראל שהחלה משנת 2007 ועליית מחירים כללית בישראל. בין השנים 1996-2007, מחירי הדירות ירדו ב-44.4% ביחס לשכר הממוצע במשק. אולם מאז התחלפה המגמה ומחירי הדירות עלו באופן חד - מ-2007 ועד 2011 עלו מחירי הדירות ב-38.5% ביחס לשכר הממוצע במשק והגיעו ליחס הגבוה ביותר שנרשם מאז 1998. העלייה החדה במחירי הדיור הורגשה במיוחד באזור גוש דן ובערים הגדולות. העלייה במחירים נבעה מסיבות שונות, ובהן ריבית נמוכה, מחסור מצטבר של כ-65,000 יחידות דיור והחלטת משרד האוצר בשנת 2007 להגביל את הבנייה במרכז כדי לגרום לעליית מחירים ובכך לאלץ רוכשים רבים לעבור ל פריפריה. בנוסף, עליית מחירי המזון הייתה הסיבה ל מחאת הקוטג' שהחלה ביוני אותה שנה וגררה חרם צרכנים. תהליך נוסף היו הקיצוצים בתקציבים האזרחיים והחברתיים של הממשלה שהתבצעו מאז 2003 והחלישו את מדינת הרווחה. כמו כן בשנים שלפני המחאה המשיכה מגמת הגידול באי-ה שוויון, שגרמה לכך שה צמיחה לא חלחלה לשכר של רוב האזרחים, בזמן שחלק גדול מעלויות המחיה המשיכו להתייקר.

על פי משרד השיכון, בשנת 2011 נדרשו בישראל כ-138 משכורות חודשיות ממוצעות לרכישת דירה, נתון גבוה ביחס למרבית מדינות העולם. לדוגמה ב צרפת נדרשות 90 משכורות, ב ארצות הברית - 60, ב שווייץ - 42 וב שוודיה - 30. עם זאת, הדירות בישראל גדולות יותר באופן משמעותי - השטח הממוצע לדירה חדשה בישראל עומד על 180 מ"ר (ברוטו). לשם השוואה, ב דנמרק השטח הממוצע לדירה חדשה - 137 מ"ר, בצרפת - 113 מ"ר, ב ספרד - 97 מ"ר, ב אירלנד - 88 מ"ר וב בריטניה - 76 מ"ר.

אף שהממשלה ניסתה למתן את העלייה במחירי הדיור, מאמציה לא נשאו פרי בקצב משביע רצון. הצעת הממשלה מ-7 במרץ 2011 הציגה תוכנית להקמתן של ועדות לדיור לאומי, לשם הקמה מהירה של דירות מגורים, לא מנעה את המחאה שהתעוררה כמה חודשים לאחר מכן.

לתפוצת המחאות תרם גם השימוש ב רשתות חברתיות מקוונות שבהן נפוצו הידיעות אודות ההפגנות. השימוש הנרחב הראשון ברשתות חברתיות לצרכים אלה בוצע ב סדרת הפגנות רחבות היקף במדינות ערביות במזרח התיכון. יש הרואים בשימוש שעשו הצעירים במדינות ערב בכלי טכנולוגי זה, השראה לציבור הצעיר בישראל.

מתחם האוהלים בשדרות רוטשילד שבתל אביב, 21 ביולי 2011

דפני ליף ויגאל רמבם בהפגנת 21 ביולי 2011 ברחוב אבן גבירול בתל אביב

סתיו שפיר (לימים חברת כנסת) בעצרת "צעדת המיליון" ב-3 בספטמבר

איציק שמולי (לימים חבר הכנסת) ממתין לראיון במהלך ההפגנה בכיכר המדינה ב-3 בספטמבר

המאהל הראשון הוקם ב-14 ביולי 2011 בקצה שדרות רוטשילד בתל אביב, סמוך ל כיכר הבימה, בעקבות "אירוע" (event) שיצרו דפני ליף, סתיו שפיר, רגב קונטס, שיר נוסצקי, יונתן לוי, רועי נוימן וחברים נוספים כשבוע קודם לכן ברשת החברתית פייסבוק, שבו הם מזמינים אנשים להצטרף אליה למאהל מחאה, אשר לימים הפך למרכז המחאה. עם הזמן, הצטרפו למחאה זו ארגונים חברתיים שונים ואנשים פרטיים שהרחיבו את הדרישות לצדדים נוספים בפן החברתי-כלכלי. מרבית המוחים, לפי סקר של קלמן גייר, היו מצביעי מפלגות קדימה ו העבודה שכ-300 אלף ממצביעיהן השתתפו בהפגנות, לעומת מפלגת הליכוד שרק כ-65 אלף ממצביעיה השתתפו בהפגנות.

במהרה הוקמו מאהלים נוספים בתל אביב ובערים רבות נוספות בהן ירושלים וחיפה. בניגוד למאהל ברוטשילד ובצפון תל אביב, שהתאפיינו באוכלוסייה מ מעמד הסוציו-אקונומי הבינוני, חלק מהמאהלים החדשים כללו ציבורים נוספים, חלקם ממעמד חלש כגון מחוסרי דיור. עם הזמן גדלה המחאה וגם גורמי ותנועות ימין הצטרפו למחאה. לצד מחאה זו, שכוונה בעיקר לנושא הדיור, השתלבו מחאות נוספות בנושאים אחרים הקשורים ליוקר המחיה כגון "מחאת האימהות" (או "צעדת העגלות").

למחאה לא הייתה הנהגה רשמית, אך היו כמה פעילים בולטים, בהם דפני ליף, סתיו שפיר, איציק שמולי, שיר נוסצקי, רגב קונטס, יגאל רמב"ם, אלון-לי גרין, יונתן לוי ואחרים. עם הזמן, התגבשה אופוזיציה כלל ארצית, שכללה פעילים חברתיים כגון זאב גראוור, נפתלי בוהדנה, אביב עזוז ויגאל רמבם. נציגי מאהלים מסוימים טענו כי המטה של דפני וסתיו ריכוזי ואינו פועל בשקיפות ושיתוף. בנוסף הייתה אופוזיציה אשר טענה כי ה מחאה פוליטית, לעומתית ובלתי יעילה.

למחאה הצטרפו תנועות וארגונים רבים. פעילים אקטיביסטים פרסמו את קריאתה של דפני ליף באתר האינטרנט שלהם. ויזמו הקמת אתר אינטרנט שילווה את המחאה בוצע גיוס כספים לטובת המחאה ברשת, גם דרך האתר.

גופים ציבוריים דוגמת הקרן החדשה לישראל העניקה ליווי וסיוע פיננסי למוחים ב פריפריה. ארגוני שמאל כמו השומר הצעיר, דרור ישראל ו השמאל הלאומי הצטרפו גם הם. ארגוני ימין השתתפו באופן חלקי ומהוסס יותר בהפגנות, בין היתר כי מרביתם תמכו בממשלה. עם זאת, גופים פוליטיים גדולים לא לקחו חלק פעיל במחאה. כמו כן, התגלעו בקיעים בין המשתתפים כשתנועות המזוהות עם הימין, כמו " אם תרצו", שתמכה תחילה במאבק, הודיעו על פרישתן ממנו בשל מעורבות הקרן החדשה והשמאל הלאומי. כמו כן נוצרו חיכוכים בין מובילי המחאה סביבי עניינים שונים.

לצד התמיכה במחאה, אישי ציבור וארגונים שונים החלו להעלות בהדרגה דברי ביקורת על המחאה. עיקר הביקורת שהועלתה מתמקדת בטענות לפיהן השתלטו תנועות שמאל על המחאה במטרה ליצור דעת קהל שתקרא להפלת ה ממשלה.

המארגנים לא הסתפקו בהקמת המאהלים, אלא יזמו הפגנות ענק אחדות. יתרה מכך, גופים מאורגנים גדולים כמו ההסתדרות בראשותו של עופר עיני, תנועת דרור-ישראל והתאחדות הסטודנטים בראשותו של איציק שמולי הצטרפו למחאה. במקביל, חלק ניכר מהמימון להפגנות הגיע מגיוס תרומות ברשת. כתוצאה מכך, התפתח מאוד הבסיס הלוגיסטי של ההפגנות. כמו כן, הצטרפו למחאה פעילים חברתיים מוכרים ואישי ציבור. חלק ניכר מן ההפגנות כללו הופעות של זמרים ואמנים רבים.

ב-23 ביולי 2011, עשרות אלפי מפגינים השתתפו בהפגנת מחאה שנערכה במרכז תל אביב. בשבועות הבאים התקיימו הפגנות גדולות נוספות בערים רבות. כך למשל ב-30 ביולי, התקיימו במקביל כ-10 הפגנות בערים שונות בישראל בהן השתתפו להערכת המשטרה 85 אלף איש.

ב-26 ביולי הצהיר ראש הממשלה בנימין נתניהו על תוכניות דיור חדשות שנועדו להתמודד עם מצוקת הדיור ולהקל על מצבם הכלכלי של הסטודנטים, רוב ראשי תנועת המחאה דחו את התוכנית משום שהיא לא ענתה על דרישותיהם, וקבעו כי ההפגנות יימשכו.

ב-6 באוגוסט, התקיימה הפגנת ענק בתל אביב ועוד מספר הפגנות במוקדים שונים ברחבי הארץ, בהן השתתפו, להערכת משטרת ישראל, 150 אלף איש בתל אביב, עוד 30 אלף בירושלים ועוד אלפים במוקדים נוספים.

המחאה לא שקטה אחרי גל ההפגנות הגדולות וב- 13 באוגוסט נערכו הפגנות בכמה מוקדים ברחבי הארץ, ובעיקר באזורי הפריפריה בצפון ובדרום. על פי נתוני התקשורת כ-70 אלף איש הפגינו בכל הארץ.

ב-3 בספטמבר, התקיימה סדרת הפגנות במוקדים שונים ברחבי הארץ שכונתה על ידי המארגנים "צעדת המיליון", בהן השתתפו כ-400,000 איש. בצעדה בתל אביב, שהתקיימה בין שדרות רוטשילד ל כיכר המדינה, שם נערכה גם העצרת הראשית, השתתפו כ-300 אלף איש. בהפגנות שונות בשאר הארץ השתתפו כ-100 אלף איש נוספים. אירועים אלו היו לשיא המחאה, הן בארגון והן בכמות המשתתפים. לאחר מכן דעכו ההפגנות, אם כי הפגנות קטנות יותר נמשכו עוד זמן מה.

כמה מן ההפגנות ואירועי המחאה גלשו לעימותים אלימים עם כוחות המשטרה, חסימות כבישים ו הפרות סדר שבהם נעצרו עשרות רבות של מפגינים.

הסיסמאות הבולטות שנקראו בהפגנות היו "העם דורש צדק חברתי" ו"רוצים צדק, לא רוצים צדקה!", וכן סיסמאות נוספות כמו "מדינת רווחה!" ו"עבודה מאורגנת- מדינה מתוקנת". הסיסמאות הציגו דרישה של המוחים למצב של צדק חברתי מלא. רוב הגישות החברתיות מציגות חברה צודקת כיעד, אולם ישנם חילוקי דעות בין ה אידאולוגיות הפוליטיות השונות מהי חברה כזו, ועל כן משמעות רבה לצד המוחה.

מחאת העגלות

מחאת 'צעדת העגלות' החלה ב 28 ביולי, כשבועיים אחרי הקמת האוהלים הראשונים, על ידי אמהות שרצו להרחיב את המחאה גם לציבור ההורים (יעל ברדה, ענת רוזיליו, נגה קלינגר, שלי דביר, ליאת ורדי בר, תום אלרום). מטרת המחאה הייתה להכיל גם את ציבור המשפחות במחאת האוהלים ולדבר על נדבך נוסף ביוקר המחיה והוא יוקר גידול הילדים בגיל הרך, בשנים עליהן לא חל חוק חינוך חינם ועלויות הפעוטונים נעות בין 2,000-5,000 ש"ח בחודש. הדרישה המרכזית של יוזמות המחאה הייתה הרחבת חוק חינוך חינם מתום חופשת הלידה. הסלוגן היה "המשכנתא השנייה" - הכוונה היא לתשלומים שהורים צעירים משלמים על פעוטונים.

בדו"ח שהגישה וועדת טרכנטברג לראש הממשלה הומלץ להרחיב את חוק חינוך חינם. אחד היישומים הבולטים מדו"ח הוועדה היה הרחבתו של החוק גם לגילאי שלוש.

בעקבות ההפגנות ב-3 בספטמבר בהן השתתפו כ-400,000 איש, החליטו חלק ממנהיגי המחאה שהאוהלים מיצו את עצמם ויש לנתב את המחאה לאפיקים שונים. כעבור ימים אחדים פונו מרבית האוהלים, חלקם מרצון וחלקם ביוזמת העיריות.

ממשלת ישראל הגיבה עוד בתחילת המחאה ופירטה את עשייתה בתחום החברתי-כלכלי. כשהמחאה לא שככה הציגה הממשלה ב-26 ביולי תוכנית מסודרת לטיפול בסוגיות שהעלו המפגינים. בד בבד עם הצגת התוכניות הללו, עברה בו ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת הרפורמה ב מינהל מקרקעי ישראל, ו ועדת הכספים אישרה את הצעת שר האוצר, לפטור מ מס שבח מקרקעין מכירת דירות שתתבצע עד יולי 2013, כ תמריץ להגדלת היצע הדירות. ב-3 באוגוסט אישרה הכנסת את חוק הווד"לים.

גם האמצעים האלה לא הרגיעו את המוחים וב-8 באוגוסט מינה בנימין נתניהו ועדה בראשותו של מנואל טרכטנברג לגיבוש המלצות לטיפול בבעיות. ועדת טרכטנברג התכנסה והגישה את המלצותיה ב-26 בספטמבר לראש הממשלה. חלק מההמלצות התקבלו על ידו.

המוחים לא היו מרוצים מהרכב הוועדה הממשלתית ולא מן התוכניות השונות שהעלתה הממשלה והם גיבשו צוות מומחים אלטרנטיבי שכלל כלכלנים ואישי ציבור, בראשות ה פרופסורים אביה ספיבק ו יוסי יונה ( צוות ספיבק-יונה). הצוות האלטרנטיבי בחר שלא לשתף פעולה עם ועדת טרכטנברג, כי לא היה מרוצה מהמנדט של הוועדה. יתרה מכך, ב מסיבת עיתונאים גדולה שהתקיימה ב בית סוקולוב בתל אביב ב-24 באוגוסט קראו ראשי המוחים ל התפטרות ועדת טרכטנברג, קריאה שלא זכתה למענה. המוחים נחלקו בינם לבין עצמם, חלק מהם הטיחו ביקורת בצוות האלטרנטיבי על סירובו לשתף פעולה עם ועדת טרכטנברג.

חלק מהמלצות ועדת טרכטנברג יושמו על ידי הממשלה, ובראשן ההצעה ליישם את חוק חינוך חינם גם לילדי גנים, לפתוח את המשק לייבוא מוצרי מזון ולהוריד מכסים על מוצרים נוספים, לעצור את הורדת המיסים הישירים ולהעלות את מס רווח הון מ-20% ל-25%. בנוסף, המלצה משמעותית נוספת של ועדת טרכטנברג אשר יושמה במלואה הייתה הקמת הצוות לבחינת הגברת התחרותיות בענף הבנקאות, הידוע בכינויו "ועדת זקן", אשר מרבית המלצותיו יושמו בפועל.

גל המחאה החברתית הסתיים בסוף 2011. בספטמבר 2011 פורקו ה אוהלים. הפגנה נוספת התקיימה ב-29 באוקטובר 2011. ב שנים שלאחר מכן היו עוד מספר אירועים הקשורים למחאה.

מאהל מחאה בגן וולובלסקי-קרני בתל אביב, אוגוסט 2015. שלטי מחאה מתייחסים לרומן זדורוב, רפי רותם ומשה סילמן

בשנת 2012 התקיימו ניסיונות לשחזר ולהמשיך את המחאה אולם הם לא זכו להצלחה, וההתייחסות התקשורתית הייתה מועטה. ב-7 בינואר מחו מפגינים על החלטת עיריית תל אביב לפנות את המאהל ב שכונת התקווה וכמה מהם נעצרו, בהם סתיו שפיר. הפגנות התקיימו ב-12 במאי, בין היתר בככר רבין בתל אביב, וב-2 ביוני בין היתר במוזיאון תל אביב. ב-22 ביוני 2012 נעצרו דפני ליף ומספר פעילים לאחר שניסו להקים מאהל מחאה ללא אישור בשדרות רוטשילד בתל אביב והתעמתו עם שוטרים. ליף שוחררה למחרת, ונזקקה לטיפול רפואי. בעקבות טענות על אלימות משטרתית כלפי המפגינים, התקיימה למחרת הפגנת מחאה בתל אביב, במהלכה נופצו חלונות של בנקים סמוך ל כיכר רבין על ידי מפגינים, ונחסמו לתנועה נתיבי איילון ורחובות ראשיים בעיר. בעקבות אירועים אלה הוגשו כתבי אישום נגד דפני ליף ופעילים נוספים, חלקם בוטלו לאחר מכן. ניפוץ חלונות הבנקים עורר דיון ער, כאשר מתנגדי המחאה ואנשי הפרקליטות הציגו את הניפוץ כהוכחה לאלימות המוחים, בעוד פעילי המחאה טוענים שהיקף הניפוץ נופח, או שהניפוץ נעשה בלא כוונה כתוצאה מאלימות משטרתית.

בחורף 2012 התקיים סוף שבוע של דיונים בהשתתפות פעילי המחאה החברתית. הדיונים רוכזו בספר 'שדה אוהלים', שיצא באותה שנה.

ב-14 ביולי 2012, בהפגנה בתל אביב לציון שנה לפרוץ המחאה, הצית עצמו מפגין בשם משה סילמן, במחאה כנגד יחס רשויות הרווחה אליו. כעבור שישה ימים נפטר סילמן מ כוויותיו.

ב-28 בנובמבר 2012, נחתם הסכם בין עיריית ת"א לבין איש המחאה תמיר חג'ג' להעתקת מאהל המחאה משדרות רוטשילד לגן וולובלסקי-קרני (ליד תחנת הרכבת ארלוזורוב). הסכם זה הוארך חודשית עד אוגוסט 2015, וגם זכה לגושפנקה של בית המשפט בעתירה רוסוב ואח' נ עיריית ת"א ואח' (18790-10-14) בבית המשפט לעניינים מנהליים בתל אביב.

בינואר 2013, שניים ממנהיגי המחאה החברתית, סתיו שפיר ו איציק שמולי, נבחרו ל כנסת התשע עשרה מטעם מפלגת העבודה.

ב-14 באפריל אישרה הממשלה את הקמת קבינט הדיור בראשות יאיר לפיד וב-22 במאי הקבינט התכנס לראשונה.

ב-11 במאי 2013 נערכו הפגנות בתל אביב ובמספר מוקדים נוספים, בהשתתפות כ-12,000 איש. ההפגנות עמדו בסימן מחאה כנגד תקציב המדינה לשנים 2013-2014 שגיבש משרד האוצר בראשות יאיר לפיד, הכולל העלאת מיסים וקיצוצים נרחבים בתחומים שונים. הפגנות נוספות נערכו לאחר מכן, במחאה על המדיניות התקציבית של הממשלה ועל הכוונה לייצא גז טבעי מישראל. ב-13 ביולי 2013 אורגנה הפגנה על ידי דפני ליף, במלאת שנתיים למחאה ושנה למותו של משה סילמן.

מספר ועדות ממשלתיות וציבוריות קמו בעקבות המחאה או הושפעו ממנה, פרט ל וועדת טרכטנברג: הוועדה להגברת התחרותיות במשק (ועדת הריכוזיות), ועדת ששינסקי 2 להטלת מס על רווחים מאוצרות טבע, הצוות לבחינת הגברת התחרותיות בענף הבנקאות (ועדת זקן) ו ועדת קדמי לבחינת התחרותיות בענף המזון. חלק ממסקנות הוועדות עוגנו בחקיקה ובתקנות בשנים 2013-2015. רפורמה נוספת שניתן לייחס להשפעת המחאה הייתה הפחתת דמי הניהול ב קופות הגמל בשנת 2012. חלק רפורמות אלו גרמו להוזלה של מוצרי מזון וצריכה בחלק מהענפים, ולמתן שירותים פיננסיים שונים על ידי גופים שהתחרו בבנקים. יעילותו של חוק המזון שנחקק כתוצאה מועדת קדמי נבדקה לאחר 5 שנים, בשנת 2020, והתברר כי החוק אמנם חסך עלויות לרשתות המזון, אולם בפועל לא גולגל החיסכון לצרכנים, אלא הגדיל את הרווח של הרשתות.

מספר ארגונים חברתיים חדשים קמו בעקבות המחאה, כגון המשמר החברתי בכנסת, "השדרה" ו"עורו" שלאחר מכן הפכו ל" אנו". תוצאה נוספת של המחאה הייתה בהקמת קואופרטיבים, מתוך כוונה לייצר מודל כלכלי חלופי לחברות בבעלות משקיעים, ולהפחית את יוקר המחיה.

במרץ 2015 נבחרו גם פרופ' מנואל טרכטנברג, שעמד בראש ועדת טרכטנברג, ופרופ' יוסי יונה, שעמד בראש צוות ספיבק-יונה, ל כנסת העשרים מטעם המחנה הציוני. אלה הצטרפו לשני נציגים בולטים של תנועת המחאה שכבר נכנסו קודם לכן לכנסת ברשימת המחנה הציוני: סתיו שפיר ו איציק שמולי. קמה מפלגה נוספת, מפלגת כולנו שחרתה על דגלה את המאבק הכלכלי הממוקד ביוקר המחיה, ובפתרון מצוקת הדיור של הזוגות הצעירים. חלק מהנושאים אותם פעלה מפלגת כולנו לממש במהלך הכנסת העשרים היו סוגיות שעלו במחאה החברתית: תוכנית "מחיר למשתכן" למתן דיור במחיר מפוקח תוך סבסוד עלות הקרקע, האצת תהליכי תכנון אזורי מגורים במטרה להגדיל את היצע הדירות, הסרת חסמי יבוא במטרה ליצור תחרות ב מוצרי צריכה, הפחתת המע"מ, שיקום מערך הדיור הציבורי, תוכנית "נטו משפחה" במענה למחאת העגלות, הרפורמה לתחרות בבנקים באמצעות ועדת שטרום, קרנות פנסיה בדמי ניהול מוזלים ועוד.

בעקבות המחאה קמה תנועת מתפקדים אשר קראה להתפקד למפלגות המקיימות פריימריז ולהשפיע על נציגיהם בכנסת, ואכן חלק מהמוחים התפקדו בעיקר ל ליכוד ול מפלגת העבודה. קבוצה בולטת של מתפקדים שקמה בעקבות המחאה היא הליכודניקים החדשים.

המחאה החברתית נמצאה במרכזן של יצירות אחדות:

אשר שכטר, רוטשילד - כרוניקה של מחאה, קו אדום הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"ב 2012. (הספר בקטלוג ULI)

פרופ' אביה ספיבק ופרופ' יוסי יונה, אפשר גם אחרת - מתווה לכינונה של חברה מתוקנת, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012. (הספר בקטלוג ULI)

אריאל הנדל (עורך ראשי), קריאת המחאה: לקסיקון פוליטי (2011 - ), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשע"ג 2012, מסת"ב 9789650206857 (הספר בקטלוג ULI)

אלדד רפאלי (תמונות), אורלי וילנאי וגיא מרוז (טקסט), פתאום קם עם: המחאה החברתית, קיץ 2011, בן שמן: מודן הוצאה לאור, 2011. (אלבום תמונות) (הספר בקטלוג ULI)

ליאורה בילסקי (עורכת), תיאוריה וביקורת, גליון 41, ירושלים: מכון ון ליר, קיץ 2013, ISSN 0792-7223 (חמישה מאמרים ומסה, בעריכת דני פילק ואורי רם, ה־14 ביולי של דפני ליף: עלייתה ונפילתה של המחאה החברתית.

ברוך אורן (עורך), שדה האוהלים: מסקנות מהמחאה החברתית, גבעת עדה: הוצאה עצמית, אביב 2012 (אוסף דיונים שנערכו על ידי פעילי המחאה החברתית וכן מדריך שימושי בנושא פעולה אזרחית)

יוסי יונה, סדקים בחומה - המחאה החברתית ושובם של הברונים השודדים, כתר ספרים, 2015. (הספר בקטלוג ULI)

אריה קרישק, קח גפרור בוער, טפר, 2012 (הספר בקטלוג ULI)

סיון חילאי, מנהיגי המחאה החברתית מודים: "לא היה לנו סיכוי להצליח", באתר

אתר האינטרנט הרשמי של המחאה החברתית בישראל 2011

ענת רוזיליו ושלי דביר, היינו חייבות לדבר על נושא כואב: כמה עולה ילד, המקום הכי חם בגיהנום, 2016

גייל טלשיר, המחאה החברתית בראי משבר הדמוקרטיה הישראלית: בין כלכלה, פוליטיקה וזהות, פוליטיקה 23, אביב 2014

גיא רולניק, 2020: מי מנסה לחסל את המחאה החברתית?, 2020

אמיר אלון, כעבור עשר שנים מובילי המחאה החברתית משחזרים, באתר N12, יולי 2021

"המחאה החברתית - מחאת האוהלים, 2011" פורסם באתר ארכיון המדינה:

1. ^ הדיור - עיקרי ההמלצות, דו"ח הוועדה לשינוי כלכלי חברתי (דו"ח ועדת טרכטנברג), 26 בספטמבר 2011(הקישור אינו פעיל, 18.5.2020)

2. ^ צבי לביא, נתניהו: 50 אלף דירות יאושרו תוך 18 חודשים, באתר ynet, 7 במרץ 2011

3. ^ תלם יהב, "דפני ליף לא מייצגת אותנו", ידיעות אחרונות, 4 באוגוסט 2011 ; מי-טל נדלר ומאיה מיכאלי, ממחאה סוקרטית להתנגדות אמיתית, הארץ, 26 ביולי 2011.

4. ^ בית זה אוהל - מצב חירום, לוקחים אוהל ונוקטים עמדה, נפגשים בכיכר, באתר "אקטיביזם"(הקישור אינו פעיל, 18.5.2020)

5. ^ J14 יולי 14 - האתר הרשמי, תכלס - המדינה היא של כולנו, באתר "אקטיביזם"(הקישור אינו פעיל, 18.5.2020)

6. ^ עמיר קורץ, 1 המהפכה המקוונת, באתר "כלכליסט", 4 יולי 20122

7. הופיע בריאיון למהדורה המרכזית של ^ ערוץ 2 (30 באוקטובר 2011) עם יו"ר התאחדות הסטודנטים איציק שמולי

8. ^ "כך הרג השמאל הישראלי את המחאה". TheMarker.

9. עמרי נחמיאס, ^ לבני על תכנית נתניהו: "פועל להוריד אוהלים ולא לבנות בתים", באתר של "רשת 13", 26 ביולי 2011 (במקור, מאתר "nana10")(הקישור אינו פעיל, 18.5.2020)

10. ^ הערכת המשטרה בעמוד הפייסבוק של משטרת ישראל

11. ^ מעפולה ועד אילת: הפריפריה בחזית המאבק החברתי, באתר מק"י(הקישור אינו פעיל, 18.5.2020)

12. ^ רועי קייס, מארגנות מחאת העגלות: הופתענו, זו רק ההתחלה, באתר ynet, 28 ביולי 2011

13. ^ לבעלי ההון יש לכם, אבל לפעוטונים אין?, באתר ynet, ‏2011-08-13

14. ^ היינו חייבות לדבר על נושא כואב: כמה עולה ילד?, באתר המקום הכי חם בגיהנום, ‏2016-07-11

15. ^ עזרי עמרם, ‏רבבות הפגינו: "מאבק על המדינה", באתר ‏מאקו‏‏, ‏29 באוקטובר 2011‏

16. ^ דפני ליף בגבס: שוחררה ממעצר ומיהרה לבית החולים, באתר וואלה!‏, 23 ביוני 2012
כתבי הארץ, דפני ליף ו-11 פעילים נעצרו באלימות ברוטשילד כשניסו להקים מאהל, באתר הארץ, 22 ביוני 2012

17. ^ אדם הצית עצמו בהפגנה בת"א, מצבו קשה, באתר ynet, 14 ביולי 2012
כתבי "הארץ", משה סילמן שהצית עצמו חילק מכתב: "ישראל שדדה אותי", באתר הארץ, 14 ביולי 2012

18. אבי בלכרמן, ^ הישג זמני: בית המשפט הורה לעכב פינוי מאהל ארלוזורוב, באתר "שיחה מקומית", 10 באוקטובר 2014
אבי בלכרמן, בית המשפט: מאהל ארלוזורוב ועיריית ת"א ינהלו מו"מ על הקמת מאהל חלופי, באתר "שיחה מקומית", 6 בנובמבר 2014

19. ^ ועדת שרים לענייני דיור (קבינט דיור), אתר משרד הפנים

20. ^ צבי לביא, ועדת הכספים אישרה הורדת דמי הניהול בגמל, באתר ynet, 27 בפברואר 2012

21. איילת קליין כהן, ^ לראות אותם היום: דני בסן עדיין מתרגש בהופעות, באתר nrg‏, 5 באפריל 2014
מילות השיר "מגדלים", באתר שירונט

# data[].attributes.attachment_link.title
המחאה החברתית בישראל 2011 - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
המונח "מחאת האוהלים" מפנה לכאן. לערך העוסק במחאה בעלת שם דומה בשנות ה-90, ראו מחאות דיור בישראל. תאריכי המאבק 14 ביולי 2011 - הסתיימה בהדרגה במהלך השנים 2012-2011 מקום מוקדים שונים ברחבי ישראל עילה יוקר המחיה בדיור ובתחומים נוספים אירועים קשורים מחאת הקוטג' המחאה החברתית בישראל 2011 (מכונה גם מחאת הדיור, ו מחאת האוהלים) היא סדרת פעולות מחאה ו הפגנות שהתקיימו ברחבי ישראל בקיץ 2011.

# data[].attributes.body
ההשראה למחזה היא מהסדרה זגורי אימפריה. הסדרה מספרת על משפחה מרוקאית, כמו במימונה ויש להם סיממנים דומים

# data[].attributes.headline
לא אומר לא <

# data[].attributes.body
לא אומר לא

# data[].attributes.headline
''הבנאדם הזה היה עבריין''

# data[].attributes.subject
''הבנאדם הזה היה עבריין''

# data[].attributes.headline
"שנות השמונים"

# data[].attributes.subject
"שנות השמונים"

# data[].attributes.body
סדרה ברשת 13

# data[].attributes.body
הסדרה שנות השמונים. גם הם משפחה מרוקאית עם תרבויות ומנהגים

# data[].attributes.headline
האם האמת תמיד צריכה להיאמר?

# data[].attributes.subject
האם האמת תמיד צריכה להיאמר?

# data[].attributes.body
ההשראה היא מכך שבמהלך חיינו שמענו שקרים, ולפעמים השקרים קיבלו משמעות אחרת כי אם היינו שומעים אמת היינו נפגעים, אז האם תמיד צריך להגיד את האמת גם אם לוקחים בחשבון שמישהו יפגע

# data[].attributes.headline
מילון מרוקאי

# data[].attributes.subject
מילון מרוקאי

# data[].attributes.body
תתעיין = עושה עין הרע
מקוחה = קשוחה
בעווידה = אגס, כינוי לאדם רזה
טבע - דפוק
מברוק-מזל
מאן ערף- לא יודע
שיבני=זקן
אש כולתה= מה אמרת
קפוש וחנטור= שטויות
בלא זמיל = בלי טובות.
טארק אראס = כאב ראש.
בומזווה =כאב בטן חזק.
גדאב-שקרן
הבילה - מטומטמת
מדרובה-משוגעת
פקמה - תמימה
מזנזר- חלוד
נחובש-נחמד
פנהפור-סינר למטבח
סרה סרורה- צרה צרורה
מימון- שמחה
מזקוק- סדוק
האק- הנה לך, לפרצוף!
פסרה- גרוע, על הפנים.
בזעת- אפשר לחשוב, אז מה?!
וואחה- וואלה
סיסי- הומו
תח מזלו" ו"תח סעדו" שני המילים מתייחסים שייפול לו המזל אין התחמקות..
"היש דל כלה"" פרא אדם. לא מחונך.
חשומה- בושה
יתקון דארו כאליא" יחרב ביתו
ענדק שניטפה די מא חיא? (יש לך טיפה עארק?)

# data[].attributes.headline
משפחה מרוקאית

# data[].attributes.subject
משפחה מרוקאית

# data[].attributes.headline
מילון מרוקאי

# data[].attributes.subject
מילון מרוקאי

# data[].attributes.body
דייאלי-שלי
פח'ל איזה שיבאניה--כמו איזה זקנה
ח'ליני פ'שקאט ד'אבה-תעזוב אותי בשקט עכשיו
סח'פה-סחרחורת
להבילת'ני-שיגעת אותי
מעודה-רזה
קיאס אל חיר-הכל לטובה
זיד פאמאק-סתום תפה
סיר'-לך
ז'יבלי-תביא לי
מש'ית פחאלי-אני הלכתי
איד'זבדו עיניק-שיצאו לך העינים מרוב קנאה
איידוז עליכ טונובל-שתדרוס אותך משאית
פיינ קונץ-איפה היית?
תירעד בלעפיאה--תישן ולא תקום
לעז'יז-יקר
ווא עלינו-וואי עלינו
אנא ח'אב-אני רוצה
נתינה ח'אב-אתה רוצה?
מברוק-בהצלחה
ח'נינה-רחמנית
ת'שע-זוז
האז'י-בוא
ע'אפק-בבקשה
סיר פח'אלק-לך מפה
לאב'אס-הכל טוב
בעאדה-כבר
אנאנח'אבאק ירזאעלי/צי-אני אוהב אותך
נעביבאסק-כמו כפרה עליך
באראקה-מספיק
חצ'א-גם
פאפא עג'ינה-למך/טמבל
מנערפ'ש-אני לא יודע
פח'ל זראן-כמו לטאה
פסרה די עזר-שטויות
להבלים-משוגעים
להביל'ה-משוגעת
להב'יל-משוגע
תבוזה-שמנה
מעון די אומק-כוס אמא שלך
נאעש-כבר
ורז'לי פיינ נסיב'ו-והאהוב שלי איפה הוא
בהאי-עוד לא
ע'לאס-למה
בדאי-כן/בוודאי
כול סה לאב'אס-הכל בסדר
סבאר פל בולה-תקפוץ לי
פוניה: אגרוף
הוו הוו עאלייה-אוי ואבוי לי
בורדו-מקל סבא
פומפה דלסאונס-משאבת דלק
רבינא - מועקה
מבחבח ( "ח" גרונית ) -- צרוד
סבח לחר- בוקר טוב
חיים לפורסט - כינוי לאדם חזק
יקשלוני עליק = בא לי עליך
משימדורה יענה=משוגעת עליך
אל עאר = רחמים.
לה ישהד אלברכה = תודה לאל יש מספיק