# data[].attributes.headline
Comedia prezintă detaliat realităţi ale societății românești - şantajul politic, adulterul, lipsa de moralitate a politicienilor, atât în viața publică, cât și în cea privată, precum și modul în care oamenii politici acționează (în funcţie de propriul interes).

# data[].attributes.subject
Comedia prezintă detaliat realităţi ale societății românești - şantajul politic, adulterul, lipsa de moralitate a politicienilor, atât în viața publică, cât și în cea privată, precum și modul în care oamenii politici acționează (în funcţie de propriul interes).

# data[].attributes.body
a. Comedia „O scrisoare pierdută" se înscrie în realism, scriitorul surprinzând în mod veridic societatea românească de la sfârşitul secolului al XIX-lea, mai exact moravurile oamenilor politici.  Comedia satirizează realitatea vieții politice românești în contextul alegerilor electorale pentru Camera Deputaților. Autorul prezintă prin coordonatele spațio-temporale folosite un aspect esențial al vieții politice românești, sugerând caracterul general valabil al modului prin care se desfășoară campania electorală, aceasta fiind bazată pe corupție și șantaj („În capitala unui județ de munte, în zilele noastre”).
b. Preferința pentru încadrarea personajelor într-o tipologie:
Zaharia Trahanache ilustrează  tipologia încornoratului sau a vicleanului,  atitudinea sa față de Tipătescu și de Zoe convingând cititorul că el înțelege în ce fel situația îi poate aduce beneficii (pare naiv, dar se folosește de această naivitate aparentă). Ștefan Tipătescu este junele prim, amorezul, în timp ce Zoe Trahanache ilustrează tipologia femeii adulterine, cocheta, o femeie dârză, singurul personaj feminin. Într-o lume a bărbaţilor, Zoe Trahanache e un personaj memorabil care-şi foloseşte farmecele pentru a obţine ce-şi doreşte. Tipologia slugarnicului este ilustrată de Ghiță Pristanda, în timp ce Cațavencu și Dandanache  devin reprezentativi pentru tipologia demagogului.

# data[].attributes.headline
Tema comediei este politicul, autorul creionând două aspecte negative pe care alege să le ironizeze: jocul politic de culise și practica șantajului. 

# data[].attributes.subject
Tema comediei este politicul, autorul creionând două aspecte negative pe care alege să le ironizeze: jocul politic de culise și practica șantajului. 

# data[].attributes.body
Tema politicului este dublată de o viziune caricaturală, ironică.

# data[].attributes.body
Acesta este derizoriu, fiind generat de pierderea unei scrisori de amor. Conflictul are loc între două grupări politice diferite: aripa conducătoare din partidul aflat la putere, reprezentată de Tipătescu și Trahanache, și aripa reformatoare construită în jurul lui Cațavencu. Acest conflict se va rezolva în final, cele două tabere împăcându-se. Adevărata luptă se duce însă în culise. Fiindcă știe că nu are șanse, Cațavencu valorifică o situație imorală, iar scrisoarea devine instrument de șantaj. Tensiunea dramatică e prezentată gradual, fiind alimentată de amânări, anticipări, răsturnări bruște de situație. Se poate vorbi și de un conflict secundar, marcat de teama de trădare a lui Farfuridi și Brânzovenescu. Conflictul erotic e desemnat de triada Zoe – Tipătescu – Trahanache. Personajele fiind plate, acestea se împacă în final, iar conflictul se rezolvă. De altfel, personajele lui Caragiale se mișcă în scenă precum marionetele, nu au profunzime sufletească și nici nu se modifică structural pe parcursul operei.

# data[].attributes.headline
Limbajul reprezintă principala modalitate de individualizare a personajelor. 

# data[].attributes.subject
Limbajul reprezintă principala modalitate de individualizare a personajelor. 

# data[].attributes.body
Formele greşite ale cuvintelor, erorile de exprimare, ticurile verbale denotă incultura, statutul de parvenit sau trăsături psihologice ale personajelor comice. Vorbirea constituie criteriul după care acestea se grupează în două categorii: parveniţii, care prin limbaj îşi trădează incultura, şi personajele cu carte (Tipătescu şi Zoe), ironizate însă pentru legătura amoroasă extraconjugală. De exemplu, Trahanache pronunţă greşit neologismele din sfera limbajului politic: "dipotat", "docoment", "endependant", "cestiuni". Incultura este demonstrată şi de abateri de la normele limbii literare, precum truismul – "unde nu e moral, acolo e corupţie" – sau tautologia – "enteresul şi iar enteresul".

# data[].attributes.headline
„Această lume agitată, sedusă de mania notorietăţii, atrasă de fumurile gloriei, vanitoasă şi truculentă, ameţită de mitul puterii politice, dar în fond manipulată, ca o marionetă [...] este cu adevărat ceea ce pare?" (V. Fanache)

# data[].attributes.subject
„Această lume agitată, sedusă de mania notorietăţii, atrasă de fumurile gloriei, vanitoasă şi truculentă, ameţită de mitul puterii politice, dar în fond manipulată, ca o marionetă [...] este cu adevărat ceea ce pare?" (V. Fanache)

# data[].attributes.body
https://www.radioresita.ro/eu-aleg-romania/ion-luca-caragiale-cea-mai-interesanta-simbioza-dintre-o-mare-inteligenta-si-nestatornicia-unui-caracter-dificil

# data[].attributes.attachment_link.title
Ion Luca Caragiale – „cea mai interesantă simbioză dintre o mare inteligență și nestatornicia unui caracter dificil” | Radio România Reșița

# data[].attributes.attachment_link.description
Radio România Regional vă prezintă proiectul “Eu aleg România – 100 de români pentru istoria lumii”. 100 de personalitati din cultură sau știință, care au marcat dezvoltarea lumii prin realizările lor. 100 de români care, prin creativitate, muncă și curaj, au adus România între țările care au îmbogă…

# data[].attributes.body
Agamemnon Dandanache, cel care va deveni deputat în urma alegerilor și va reprezenta județul, se va dovedi a fi „mai prost decât Farfuridi și mai canalie decât Cațavencu”. Dandanache ajunge în această ipostază datorită unui șantaj similar celui încercat de Cațavencu, fapt ce subliniază principiul care guvernează lumea eroilor lui Caragiale - "Enteresul și iar enteresul". Senilizat, dar orgolios, vicleanul Dandanache nu concepe să rămână "fără coledzi", singurul său merit fiind acela că familia sa are vechime în viața politică: "familia mea… de la patuzsopt în Cameră”. Confuzia permanentă între Trahanache și Tipătescu reflectă o trăsătură umană caracteristică personajelor lui Caragiale.

# data[].attributes.body
1. Nu știam, mă bucur că am aflat despre...
2. Aș vrea să aflu mai multe despre...
3. Aspectele pe care le-am reținut sunt...
4. Cel mai interesant mi se pare...
5. Nu am înțeles....

# data[].attributes.body
Ironia lui Caragiale este evidențiată prin indicațiile scenice și prin modul în care Nae Cațavencu se comportă:  adoptă o atitudine de om superior. Pare dominat de importanța momentului și urcă la tribună pentru a-și rosti discursul. Însă recurge la plâns ca strategie de persuadare, apoi își revine și  adoptă un ton "vioi și lătrător". Ideile susținute de Cațavencu surprind lipsa de informație a acestuia și necunoașterea unor principii de bază ale economiei, dar și caracterul său demagogic.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
12 definiții pentru demagogie

Dicționare explicative

Explică cele mai întâlnite sensuri ale cuvintelor.

DEMAGOGÍE, demagogii, s. f. Înșelare a opiniei publice prin promisiuni mincinoase, discursuri bombastice etc., practicată de cineva pentru a-și crea popularitate; purtare de demagog. - Din fr. démagogie.

DEMAGOGÍE, demagogii, s. f. Înșelare a opiniei publice prin promisiuni mincinoase, discursuri bombastice etc., practicată de cineva pentru a-și crea popularitate; purtare de demagog. - Din fr. démagogie.

demagogie sf [ At: DEX / Pl: / E: démagogie] 1-2 (Încercare de) înșelare a opiniei publice prin promisiuni mincinoase, discursuri bombastice, laude nemeritate etc. practicată de cineva pentru a-și crea popularitate. 3 Purtare de demagog.

DEMAGOGÍE, demagogii, s. f. Metodă de înșelare a maselor populare, practicată de politicienii reacționari, constînd în folosirea unor mijloace nedemne (promisiuni mincinoase, denaturare a faptelor etc.); purtare de demagog. Adeseori aceia care strigă în contra aristocrației sînt niște aristocrați ascunși în stremțele demagogiei. RUSSO, S. 182.

DEMAGOGÍE Atitudine politică constând în înșelare prin promisiuni și lozinci ademenitoare și mincinoase. ♦ Atitudine de demagog. [ Gen. -iei. / cf. fr. démagogie, it., gr. demagogia].

DEMAGOGÍE metodă și atitudine politică de înșelare a maselor prin promisiuni mincinoase, discursuri bombastice etc. pentru a obține popularitate; atitudine de demagog. (< fr. démagogie, gr. demagogia)

DEMAGOGÍE ~i f. 1) Metodă de înșelare a publicului, practicată de politicieni, prin promisiuni mincinoase și discursuri bombastice. 2) Atitudine de om care folosește o astfel de metodă. [Art. demagogia; G.-D. demagogiei; Sil. -gi-e] /<fr. démagogie

demagogie f. dominațiune populară exagerată.

*demagogíe f. (vgr. demagogia). Lingușirea poporuluĭ ca să-ĭ exploatezĭ. V. democrație.

Dicționare morfologice

Indică formele flexionare ale cuvintelor (conjugări, declinări).

Dicționare specializate

Explică înțelesuri specializate ale cuvintelor.

DEM-, v. DEMO-. □ ~agog ( v. -agog), s. m. și f., 1. Conducător al unei grupări democratice, în antichitate. 2. Persoană care caută să-și creeze popularitate prin discursuri emfatice, prin promisiuni mincinoase etc.; ~agogie ( v. -agogie), s. f., metodă și atitudine politică de înșelare a poporului prin promisiuni ademenitoare; ~ecologie ( v. eco- ₁, v. -logie ₁), s. f., disciplină care se ocupă cu studiul ecologic al structurii și dinamicii populațiilor.

Aceste definiții sunt compilate de echipa dexonline. Definițiile originale se află pe fila definiții. Puteți reordona filele pe pagina de preferințe.

1. Înșelare a opiniei publice prin promisiuni mincinoase, discursuri bombastice etc., practicată de cineva pentru a-și crea popularitate; purtare de demagog.

format_quote Adeseori aceia care strigă în contra aristocrației sînt niște aristocrați ascunși în stremțele demagogiei. RUSSO, S. 182.

info Lista completă de definiții se află pe fila definiții.

Copyright © 2004-2023 dexonline (https://dexonline.ro)

# data[].attributes.attachment_link.description
Explică cele mai întâlnite sensuri ale cuvintelor. DEMAGOGÍE, demagogii, s. f. Înșelare a opiniei publice prin promisiuni mincinoase, discursuri bombastice etc., practicată de cineva pentru a-și crea popularitate; purtare de demagog. - Din fr. démagogie. DEMAGOGÍE, demagogii, s. f. Înșelare a opiniei publice prin promisiuni mincinoase, discursuri bombastice etc., practicată de cineva pentru a-și crea popularitate; purtare de demagog.

# data[].attributes.body
https://www.observatorcultural.ro/articol/misterul-scrisorii-pierdute/
https://romanialiterara.com/2019/02/caragiale-o-lume-intr-o-opera/

# data[].attributes.attachment_link.title
Misterul scrisorii pierdute | Observator Cultural

# data[].attributes.attachment_link.description
Misterul scrisorii pierdute | O scrisoare pierdută e considerată de critica tradiţională o comedie de moravuri politice. În spiritul literaturii realiste, dramaturgul înfăţişează aici

# data[].attributes.body
1. https://romanialiterara.com/2019/02/caragiale-o-lume-intr-o-opera/

2. https://www.radioresita.ro/eu-aleg-romania/ion-luca-caragiale-cea-mai-interesanta-simbioza-dintre-o-mare-inteligenta-si-nestatornicia-unui-caracter-dificil

3. https://www.observatorcultural.ro/articol/misterul-scrisorii-pierdute/

4. https://ccdph.ro/wp/wp-content/uploads/2020/04/I.-L-Caragiale-O-scrisoare-pierdut%C4%83.pdf

5. YouTube - ecranizările piesei

6. V. Fanache, Caragiale, Ed. Dacia, 1984

# data[].attributes.attachment_link.description
O noapte furtunoasă, Conu Leonida față cu reacțiunea, O scrisoare pierdută ), a atitudinii negative a criticii față de ultima piesă și deci și a posibilei blocări din acest motiv a vânei sale comice în teatru, investigația se dovedește mult mai amplă și cu scopuri, cum am spus, mai ambițioase.

# data[].attributes.headline
„Estetic, I. L. Caragiale aparţine realismului, fără să se poată susţine că marele nostru scriitor ar fi urmat în termeni rigizi programul acestui curent." (V. Fanache)

# data[].attributes.subject
„Estetic, I. L. Caragiale aparţine realismului, fără să se poată susţine că marele nostru scriitor ar fi urmat în termeni rigizi programul acestui curent." (V. Fanache)