# data[].attributes.body
Povestea lui Harap Alb
-acesta este un basm cult , scris de Ion Creangă , a fost publicat prima dată în revista Convorbiri literare  la 1 august 1877.

# data[].attributes.body
Acest basm poate fii citit de oricine fie de copii ,fie de adulți , deoarece este foarte captivant și există multă acțiune și îți stârnește automat curiozitatea de a ajunge la următoarea pagină.
Acest basm pune în evidență un proverb "Ascultă întotdeauna sfatul părinți lor " .

# data[].attributes.body
Ion Creangă născut la data de 1 martie 1837 in Humulești și decedat la data de 31 decembrie 1889 în Iași , este autorul basmului Harap alb publicat în anul 1877.
Este considerat unul dintre clasicii literaturii române.
Printre operele sale se mai numără și:
-Capra cu 3 iezi
-Povestea porcului
-Povestea lui Ionica cel prost
-Fata babei și fata moșneagului
-Amintiri din copilărie(care reprezintă cea mai personală opera a lui Ion Creangă)

# data[].attributes.body
Titlul textului este în directă relație cu conținutul, anticipând tema basmului:lupta dintre bine și rău,finalizată cu triumful binelui.Morfologic,titlul este alcătuit din substantivul comun articulat cu articol hotărât "Povestea" și substantivul propriu compus "Harap-Alb".
Așadar,titlul evidențiază rolul central al personajului eponim,al cărui nume reprezintă un oximoron(Harap=slugă,rob,de culoare neagră,în contrast cu Alb=de vita nobilă).
Mai mult decât atât,titlul evidențiază povestea devenirii acestui personaj care este nevoit să parcurgă un traseu inițiatic pentru a-și dobândi adevărata identitate.

# data[].attributes.body
Personajul principal al basmului cult ,,Harap-Alb" de Ion Creangă este Harap-Alb. Acesta ilustrează tipul tânărului neinițiat și naiv, care trebuie să parcurgă drumul spre maturizare. Deși este personajul principal al unui basm, Harap-Alb nu are puteri supranaturale. El este un personaj pozitiv și individual, ilustrând binele din basmul cult al lui Creangă, fiind prezentat într-o manieră realistă. Acesta era cinstit și sincer, tânăr și naiv, milostiv și sensibil, respectuos și impulsiv. Este un bun exemplu uman, deoarece defectele sale nu sunt nici mici și nici puține, dar calitățile sale sunt mai mult decât suficiente pentru a face din el un bun împărat.

# data[].attributes.body
Este dat de starea permanentă de bună dispoziţie a autorului, de jovialitatea, verva şi plăcerea lui de a povesti pentru a stârni veselia "ascultătorilor". Absenţa satirei deosebeşte, in principal, umorul lui Creangă de comicul lui Caragiale, povestitorul având o atitudine de înţelegere faţă de păcatele omeneşti, ba chiar făcând haz de necaz cu optimism şi vitalitate, crezând într-o atare îndreptare a defectelor umane.

# data[].attributes.body
Numele său reprezintă alăturarea a doi termeni opuși : Harap ( om cu pielea neagră, sclav) și Alb ( nobil, pur). Această alăturare îi prezice de la incipit destinul său, ajuns de la sclav al Spânului, mare împărat. Însă numele i-a fost dat de Spân ca o ironie privind decăderea sa socială, ajuns din fiu de crai în pielea "sclavului".
Drumul lui Harap-Alb este o călătorie spre sine, pe parcursul căreia își descoperă atributele precum: bunătatea ( protejează albinele și furnicile), curajul și destoinicia ( în proba sălăților și a cerbului), onestitatea ( respectă jurământul făcut Spânului), sociabilitate ( se împrietenește ușor cu Gerilă, Flămânzilă, Setilă, Ochilă și Păsări-Lăţi-Lungilă).
Harap-Alb nu este un personaj fantastic și întruchiparea "omului de soi". Eroul este rotund-evoluează, se maturizează, devine apt pentru condiția de împărat și soț.

# data[].attributes.body
În consecință, particularitatea viziunii autorului cult constă în relativizarea perspectivei asupra noţiunii de Bine şi de Rău, simbolizate prin două personaje care se situează mai mult în sferă realistă decât în lumea fantastică. Eroul nu dă dovadă doar de calități omenești, ci și de defecte. Naratorul devine “complice” al cititorului, întrucât limitele dintre cele două noţiuni antitetice se şterg adesea, provocându-l pe omul obişnuit să descopere complexitatea unei existenţe în care el însuşi e un erou.

# data[].attributes.body
Narațiunea la persoana a III - a este realizată de un narator omniscient ,dar nu și obiectiv, deoarece intervine adesea prin comentarii sau reflecții, unele adresate interlocutorilor ipotetici, adică cititori, lectori sau ascultători. Naratorul pretinde că evenimentele s-au întâmplat fără el și se consideră responsabil numai cu discursul / să spună povestea: ” .. poate oi izbuti să ieie fata împăratului Roș, poate nu, ... cum le-oi fi norocul. Ce-mi pasă mie ? Eu sunt dator să spun povestea și vă rog să ascultați .. ”. Poate fi observată în basm atitudinea față de eroul naiv a naratorului și a personajelor, care par a cunoaște dinainte scenariul călătoriei văzute ca ritual de inițiere.

# data[].attributes.body
Conflictul textului este unul dublu fiind vorba pe de o parte de un conflict

general specific basmului, (Bine & Rău) și pe de o alta parte, de un conflict

particular, între Harap-Alb și Spân. Conflictul debutează în momentul întâlnirii

celor doi când fiul Craiului este păcălit de Spân și devine sluga acestuia, fiind

constrâns să respecte cu sfințenie toate regulile impuse. Evoluția confictului se bazează pe toate probele la care personajul principal este supus. Conflitul are un final pozitiv prin moartea personajului negativ, iar fiul Craiului se căsătoreste cu fica  Împăratului Roș.

# data[].attributes.body
Timp și spațiu
Timpul și spațiul sunt vag precizate.
Timpul "era odată" poate fii oricând, iar spațiul este sugerat că fiind de la un capăt la celălalt al lumii,oriunde, simbolizând maturizarea voinicului.

# data[].attributes.body
Am dori să vă relatăm faptul că lucrând cu această aplicație ne-a deschis orizontul pentru idei de proiecte și publicații, iar recapitulând opera Harap-Alb ne-a ajutat să ne fixăm cunoștințele, am fost purtați din nou în lumea basmului și a fantasticelor, cât de puțin.

# data[].attributes.body
Tema este reprezentată de maturizarea feciorului de împărat care pe parcursul operei trece prin probe menite să îl pregătească pentru statutul de rege prin două secvețe. Prima fiind reprezentată de întîlnirea cu bătrînica din gradina palatului (Sfânta Duminică) pe care, judecând-o după aparențe, refuză să o miluiască. A doua secvență fiind delegată de întrunirea și alegerea ajutoarelor arată un progres la nivelul comportamentului. Deși aceștia arătau înfricoșător, el nu îi disprețuiește ci îi ia ca tovarăși de drum

# data[].attributes.body
În incipit, dupa utilizarea formulei "Amu cica era odata..." al carui rol este de a-l introduce pe cititor într-un univers fantastic, este semnalata o lipsa care va fi remediata de catre erou: Împaratul Verde nu are urmasi si îi cere fratelui sau sa i-l trimita pe cel mai destoinic dintre feciori. Dupa esecul fiilor mai mari, mezinul îsi încearca norocul si, sfatuit de Sfânta Duminica, îi cere tatalui sau calul, hainele si hainele de pe vremea când era mire, si dupa ce trece proba curajului, la care este si el supus, porneste în calatoria de initiere nu înainte de a se semnala o interdictie din partea tatalui: sa nu se împrieteneasca cu omul rosu si mai cu seama de cel spân. Pentru ca nu reuseste sa treaca de un hatis întunecos si se rataceste, fiul craiului încalca interdictia si apeleaza la ajutoul Spânului. Pedeapsa este pe masura: pacalit de Spân, intra într-o fântâna de unde nu mai poate iesi, pâna ce nu jura credinta noului stapân. Fiului craiului îsi pierde identitatea, devine Harap-Alb, sluga a Spânului, iar Spânul este acum fiu de crai.

# data[].attributes.body
personajul principal - Harap-Alb, fiul cel mai mic al craiului;
personajul secundar - Spânul, Sfânta Duminică, Împăratul-Roșu, Împăratul-Verde, fata împăratului-Roșu;
personaj episodic - Craiul, frații cei mari, Ochilă, Setilă, Gerilă, Flămânzilă, Păsări-Lăţi-Lungilă;
personaje ajutoare - calul, albinele și frunica;
personajele donatoare - albina și furnica;

# data[].attributes.body
Sosind la curtea Împăratului Verde, fata îl respinge pe Spân, care se repezise să o ia în braţe, spunând că nu pentru el a venit ci pentru Harap‑Alb, adevăratul nepot al Împăratului Verde. Spânul, turbat de furie, îi taie capul lui Harap‑Alb, dar fiica Împăratului Roş i‑l pune la loc şi îi redă viaţa, prin înconjurarea gâtului cu cele trei smicele de măr dulce, prin stropirea cu apă moartă, spre a sta sângele şi a se prinde pielea, apoi cu apă vie. Ridicat de cal în dinţi până în înaltul cerului şi slobozit de acolo, Spânul moare. Iar la nunta lui Harap‑Alb cu fiica de împărat „a ţinut veselia ani întregi, şi acum mai ţine încă; cine se duce acolo bea şi mănâncă.”