# data[].attributes.headline
Крок 1. Прочитайте параграф 41-42, 43 підручника "Історія України. 9 клас. Ф.Г.Турченко, В.М.Мороко" .

# data[].attributes.subject
Крок 1. Прочитайте параграф 41-42, 43 підручника "Історія України. 9 клас. Ф.Г.Турченко, В.М.Мороко" .

# data[].attributes.headline
Крок 2. Робота зі словником.

# data[].attributes.subject
Крок 2. Робота зі словником.

# data[].attributes.body
Економічна криза - різке погіршення економічного стану країни, що виявляється в значному спаді виробництва, порушенні виробничих зв’язків, що склалися, банкрутстві підприємств, зростанні безробіття, і в результаті — у зниженні життєвого рівня, добробуту населення.

Синдикат - договірне об’єднання підприємців, окремої галузі, що створювалося з метою захоплення ринку шляхом спільного збуту товарів за спільними цінами.

# data[].attributes.headline
Крок 3. Хронологічна таблиця.

# data[].attributes.subject
Крок 3. Хронологічна таблиця.

# data[].attributes.body
1900-1903 pp. - економічна криза в Україні.

1902 р. - посилення селянського руху.

1902 р. - утворення синдикату «Продамет».

1904 р. - утворення синдикату «Продвугілля».

1904 р. - «банкетна кампанія».

1906-1910 pp. - столипінська аграрна реформа.

Кінець XIX - поч. XX ст. - розгортання монополізації в Україні; зростання нафтодобування в Галичині. 1910 р. - найбільше піднесення кооперативного руху.

# data[].attributes.headline
Крок 4. Визначні постаті епохи.

# data[].attributes.subject
Крок 4. Визначні постаті епохи.

# data[].attributes.body
Андрей Шептицький (1865-1944) - видатний український церковний, культурний та громадський діяч, митрополит Української греко-католицької церкви. Підтримував розвиток освітньо-культурного життя у західноукраїнських землях. Після окупації на початку Першої світової війни Львова російськими військами митрополита заарештували і вивезли спочатку до Києва, а згодом - до Росії, у міжвоєнний період митрополит продовжував роботу з розбудови греко-католицької церкви. У роки Другої світової війни виступав проти переслідувань євреїв, за його вказівками значну кількість євреїв переховували у греко-католицьких монастирях і навіть у митрополичій резиденції.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Митрополит Андре́й Шепти́цький, ЧСВВ (мирське ім'я Рома́н Марі́я Алекса́ндер Шепти́цький; 29 липня 1865, село Прилбичі - 1 листопада 1944, Львів) - український релігійний діяч, меценат, граф. Єпископ Української греко-католицької церкви; від 17 січня 1901 до смерті - Митрополит Галицький та Архієпископ Львівський - предстоятель Української греко-католицької церкви. Належить до знатного галицького роду Шептицьких. Доктор права. За мудрі настанови й великі труди він отримав багато народних імен: Український Мойсей, Духовний будівничий, Провідник української нації, Великий митрополит.

Зазнавав утисків більшовиків. Зокрема у 1939 році НКВСники розстріляли його брата Лева з дружиною Ядвігою в родинному маєтку Шептицьких у Прилбичах. Помер 1 листопада 1944 року внаслідок тяжкої хвороби.

Його наступником став Йосиф Сліпий.

Роман Марі́я Алекса́ндер Шептицький народився у с. Прилбичі (тоді Яворівського повіту, Королівство Галичини та Володимирії, Австро-Угорщина, тепер Яворівського району Львівської області, Україна). Майбутній Галицький Митрополит походив зі стародавнього русинського (українського) роду графів, який у XIX столітті зазнав полонізації, а члени родини стали франкомовними римо-католиками. Шляхетний рід отримав прізвище "Шептицький" від родового маєтку - села Шептиці ( Шептич). При хрещенні за латинським обрядом у костелі Святої Трійці родового містечка Брухналь, яке відбулося 9 серпня 1865, отримав імена Роман, Александер, Марія.

Його тато - граф Іван (Ян) Кантій Реміґіан Шептицький, мати - графиня Софія (Зофія) Фредро. Бабуся - Зофія з Яблоновських гербу Гжимала, дружина фундатора будівництва теперішнього Національного академічного українського драматичного театру імені Марії Заньковецької Станіслава Скарбека.

Подружжя Шептицьких мало семеро синів. Перший син Стефан помер у віці 2-х років, Єжи (Юрій) - 17-ти років. Третім сином Шептицьких став Роман, відомий як Андрей Шептицький. Четвертий - Казимир - успішний адвокат, який у 43 роки полишив світську кар'єру та став монахом-студитом і відомий як Климентій Шептицький. П'ятий - Александр. Шостий - Станіслав - офіцер Генерального штабу і військовий аташе Австро-Угорської імперії в Римі перед Першою світовою війною, потім став генералом польської армії. Сьомий - Леон - у 1939 році під час першого російсько-більшовицького вторгнення був замордований більшовиками у Прилбичах разом із дружиною.

Про ранні роки життя Митрополита відомо з книги спогадів його матері Софії Шептицької. Зокрема вона зазначає, що в дитинстві Роман вирізнявся сумирною вдачею, любов'ю до молитви, до якої вмів пробудити любов серед оточення.

"

Вервиця - це було його перше апостолування в родині; чи він намовляв своїх братів, чи навчав, чи може вони самі йшли за його прикладом, не знаю, але без будь-якого впливу з мого боку за деякий час я побачила, що кожний з них має завжди вервицю в кишені, що молиться на ній і що засипляє з нею, обмотаною довкола ручки. Пишу про це, що я бачила і як я цю річ зрозуміла.

"

Софія Шептицька зазначає, що близько 8 років Роман принципово відмовився від брехні, зробивши це, на її погляд, цілком свідомо, а не інстинктивно. До того ж він на той час, за словами матері, добре відчув, що таке страждання та жертва любові для ближнього.

"

Хлопці мали фльоберт, з якого під час проходів наперезміну стріляли. Було постановлене, що кожний з них діставав щоденно по п'ять набоїв. Ці стріли були кульмінаційною точкою розваги, а скільки розмов поплило кожної днини, при чому щастя бувало захмарене лише кожушками, які я казала брати зі собою на довші прогулянки; коли один мав стріляти, заки натрапили на "звірину", тоді другий мав нести його кожушок. Отож у день св. Юрія - "Ама" босоніж підбіг до Ізя, кажучи до нього (по-французьки): "Слухай Юрку, я не міг Тобі нічого купити на Твої їм'янини, але ось маєш усі мої сьогоднішні набої, Ти зможеш стріляти під час цілісінької довгої прогулянки, бо знаєш, нині не буде лекції, а я нестиму Твій кожушок"!

"

Першу освіту Роман здобув удома. Восени 1879 р. разом зі своїми двома братами Юрієм та Олександром розпочав навчання в гімназії Св. Анни у місті Краків ( Королівство Галичини та Володимирії). Невдовзі тут помер його брат Юрій. Роман та уся сім'я Шептицьких глибоко переживали цю втрату. 1 жовтня 1883 р. розпочав військову службу в Кракові. 8 січня 1884 р. його привели з казарми додому та діагностували скарлатину (супроводжується зараженням крові й гострим запаленням суглобів). У часі хвороби був близький смерті. Наприкінці лютого одужав, однак лікарі наполягли на звільненні з військової служби. Батькові вдалося звільнити Романа з війська, у травні родина повернулася з Кракова до Прилбичів.

Восени 1884 р. Роман та Олександр разом поїхали до Німецької імперії ( Бреслав) на правничі студії в університеті. У 1886 р. вперше відвідав Рим. Влітку 1887 р. завершив університетські студії. 11 серпня цього року на пропозицію батька вирушив до Хирова в колегію єзуїтів. Через тиждень прибув у Добромильський монастир, щоб ознайомитись із життям отців василіян. У жовтні 1887 р. батько відправив Романа в подорож до Російської імперії, під час якої познайомився з філософом Володимиром Соловйовим та істориком Володимиром Антоновичем. Упродовж цієї подорожі відвідав Подільську губернію, Київ, Москву.

29 червня 1888 р. граф Ян та графиня Софія супроводили сина до Добромильського монастиря отців Василіян. 13 вересня 1888 р. Роман склав перші чернечі обіти і прийняв ім'я Андрей. Від жовтня 1888 до червня 1891 брат Андрей, проживаючи у Краківській Єзуїтській обителі на площі св. Варвари, відвідує університетські курси з богослов'я та філософії. Упродовж Великого посту 1891 року, як пише у своїх спогадах Софія Шептицька, брат Андрей харчується лише раз на день:

"

В половині великого посту отець Карло Кочоровський Ч. І. перестеріг мене, що брат Андрей їсть лише один раз на день, а ранком і у вечорі випиває тільки склянку чаю, що уважає нечуваним умертвленням в його віці, рості й при теперішній виснажливій праці. Причому ректор колегії, який знав оцю гарячу аскетичну душу, дозволяв йому на всі можливі пости.

"

Від 3 серпня до 4 жовтня 1891 р. важко занедужав на тиф, через що батьки були змушені забрати сина до Прилбичів та викликати лікарів з Кракова та Львова. За порадою лікарів 17 жовтня 1891 р. вирушив на реабілітаційний курорт у Закопане. 17 травня 1892 р. брат Андрей повернувся в Добромильський монастир.

11 серпня 1892 р. брат Андрей склав вічні обіти у Кристинопільському монастирі. 3 вересня 1892 р. єпископ Юліан Пелеш у Перемишлі висвятив його на священика. 11 вересня 1892 р. ієромонах Андрей відслужив першу Божественну Літургію в родинному селі у Прилбичах.

Упродовж 1892-1894 р. Андрей Шептицький завершив богословські студії в Кракові, які були перервані його важкою недугою. У той же період (1892-1896) отець Андрей виконував служіння магістра новиків у Добромильському монастирі. 20 липня 1896 його призначили ігуменом монастиря св. Онуфрія у Львові. 19 травня 1897 разом з отцем Платонідом Філясом починає видавати часопис "Місіонар" - місячник-бюлетень "Апостольства молитви". У 1898-1899 викладає богослов'я у Кристинопольському монастирі.

2 лютого 1899 імператор Франц Йосиф I номінував Андрея Шептицького на Станіславівського єпископа. 17 вересня 1899 відбулась єпископська хіротонія, а 20 вересня 1899 - інтронізація на Станіславівську катедру. За час єпископства у Станіславівській єпархії Андрей Шептицький написав до вірних шість послань: Перше слово Пастиря (до вірних), Наша програма (до духовенства), Правдива віра (до вірних на Буковині), Християнська родина (до духовенства та вірних), До моїх любих гуцулів (гуцульським говором), На грані двох віків (до духовенства та вірних).

Період єпископства у Станіславові тривав недовго - 14 місяців. За цей короткий інтервал встиг відвідати багато парафій, ознайомитись з їх життям. Митрополит Шептицький першим із вищих ієрархів Греко-католицької церкви почав використовувати народну мову в спілкуванні з вірними. Ніхто з єпископів раніше не писав до гуцулів послання їхнім діалектом ("До моїх любих гуцулів"): "Періш усего Ви, дєді і нені христєнецкі, сокотіт свої ґіти вид згіршення".

На запрошення єпископа Шептицького західноукраїнський художник Юліан Маркевич оздобив Станіславівську катедру фресками візантійського стилю. Владика подбав також, щоб австрійський уряд виділив земельну ділянку та 300 тис. корон для побудови єпархіальної семінарії у Станіславові.

Після смерті митрополита Юліана Сас-Куїловського Шептицький 17 грудня 1900 був номінований Галицьким митрополитом. Інтронізація відбулася 12 січня 1901 в соборі св. Юра у Львові.

Кир Андрей вважав, що виховання добрих священиків - це запорука успішної проповіді Євангелія. Тому особливу увагу приділяв процесу формування майбутніх душпастирів.

У березні та квітні 1901 р. Митрополит здійснив візитацію Львівської семінарії, на підставі якої прийняв рішення про реорганізацію закладу. Андрей Шептицький дбав також про відкриття єпархіальних семінарій у Станіславові (1906) та в Перемишлі (1907). Він також дуже регулярно відправляв найздібніших студентів до університетів Рима, Інсбруку, Фрібуру у Швейцарії та до Авґустінеума у Відні. А через десять років завдяки низці реформ Митрополит уже мав достатню кількість підготованих і освічених священиків.

1923 р. при Львівській семінарії засновано Українське богословське наукове товариство, яке було покликане розвивати українське богослов'я. 1924 р. Митрополит заснував богословський щоквартальник "Богословію". А в 1929 р. постала Львівська богословська академія, яка стала центром вищих студій для греко-католиків. 2 лютого 1939 р. кир Андрей заснував Український католицький інститут церковного з'єдинення ім. Митрополита Рутського, який очолив архимандрит Климентій Шептицький.

У 1901 р. заснував монастир Студійського правила, в 1913 р. запросив до Королівства Галичини та Володимирії чин Редемптористів, які прийняли східний обряд і створили свою гілку. Такі ж плани виношував стосовно Згромадження Салезіян, щоб гарантувати опіку над українською молоддю. Опікувався також жіночими згромадженнями Сестер: Пресвятої родини, Студиток, Милосердя, Святого Вікентія, святого Йосифа, священомученника Йосафата.

Як митрополит двічі відвідав Російську імперію (1907, 1912 рр.). Сприяв розбудові Російської греко-католицької церкви. У березні 1917 організував у Петрограді Синод Російської католицької церкви і призначив отця Леоніда Федорова Екзархом для католиків візантійського обряду в Росії.

Кир Андрей був ініціатором Велеградських з'їздів (1907-1927 рр.), участь в яких брали представники різних християнських конфесій.

22 грудня 1939 р., передбачаючи наростання репресій проти церкви, Митрополит таємно висвятив на єпископа свого наступника - ректора Львівської духовної семінарії о. Йосифа Сліпого. У жовтні 1939 р. кир Андрей призначив Екзархів для вірних візантійського обряду, що проживали на території Радянського Союзу: єп. Миколи Чарнецького для Волині та Полісся, о. Климентія Шептицького для Росії та Сибіру та інших.

Бажаючи зблизити членів українського єпископату, Кир Андрей зініціював єпископські конференції. У його задумі вони мали об'єднати весь слов'янський католицький єпископат східного обряду. Перша така зустріч відбулася у Львові 29-30 листопада 1927 року (друга - у Львові 1928-го, третя - у Римі 1929-го, четверта - в Римі 1932-го, п'ята - у Львові 1934-го). Під час кожної конференції єпископи особливу увагу приділяли виданню нових літургійних книг.

У 1901 році закрив греко-католицьку семінарію на знак підтримки сецесії українських студентів із Львівського університету. В 1903 році приєднався до бойкоту з українськими депутатами Галицького сейму. Засудив дії Мирослава Січинського (вбивцю намісника графа Анджея Потоцького) в посланні перед Томиною Неділею 1908 р. Ця подія підживила неприхильне ставлення української громадськості до митрополита. Не було дозволено провести богослужіння за загиблим Марком Каганцем у Соборі Святого Юра 1908 року. Зокрема, газета "Діло" писала:

"

Де ж був львіський митрополит... коли лилась невинна хлопська кров, коли плакали хлопські вдовиці і сироти?... Чи й перед богом... графська кров дорожча від хлопської, а плач хлопських вдів і сиріт... менше ціниться, як плач вдови і сиріт графа, який лишив їм сотки міліонів маєтку?

"

Найбільшим політичним досягненням Шептицького стала в 1914 р. домовленість із польською стороною про виборчу реформу, яка би збільшила політичне представництво українців у Галицькому сеймі. Здійснити її завадила війна.

Після утворення ЗУНР Шептицький брав участь у підготовці її малої конституції - "Тимчасового основного закону".

Відмовився покинути Львів після початку Першої світової війни, зректися обряду. Через це був висланий углиб імперії, що сприйняв як можливість для поширення ідей Унії. Повертаючись додому, відвідав Київ, виступив у Центральній Раді.

Урочисто привітав українців Галичини з відновленням державності. Після втрати Львова відмовився покинути паству, місто - за це отримав 2 роки домашнього арешту від нової "влади". Після втручання Ватикану наприкінці 1920-го зміг виїхати за межі Галичини, відвідав Рим (перемовини з Бенедиктом XV, урядовцями Королівства Італія), Французьку республіку (з Александром Мільєраном, Арістідом Бріаном, Фердинандом Фошем), Бельгію (з кардиналом Мерсьє), Канаду, США. На всіх перемовинах наполягав підтримати українців. Активність владики розлютила офіційну Варшаву - на 3 місяці заарештований у Познані.

На початку Голодомору видав послання-протест проти штучного голоду в Українській СРР.

Україна в передсмертних судорогах... Населення вимирає голодовою смертю. Оперта на несправедливости, людоїдна система державного капіталізму довела багатий край до повної руїни... Кров робітників, що в голоді орали чорнозем... кличе о пімсту до неба, а голос голодних женців дійшов до ушей Господа Саваота.

Після початку знищення православних церков Холмщини і Підляшшя, насильного покатоличення місцевого населення внаслідок схвалення сеймом додаткової угоди від 20 червня 1938 року до Конкордату 1925 року видав 16 липня 1938 року відозву, в якій назвав дії польської влади "приголомшливими", польську державу і Костел - "ворогами Вселенської Церкви, Християнства".

Однією з мало згадуваних соціальних акцій митрополита було те, що він добився в австрійського уряду допомоги для вдів священиків.

Під час Другої світової війни православні священики та миряни Кам'янця зверталися до митрополита Шептицького за допомогою - фінансовою і суто церковною: книги, ризи, літургійне начиння тощо, - посилаючись на те, що він же є єпископом їхнього міста, - і митрополит у допомозі не відмовив.

На сиротинці передав разом 1 млн доларів; посилав подарунки на Песах єврейським убогим дітям.

Заходами Комісії охорони природи при НТШ митрополит дав розпорядження утворити на землях Львівської митрополії заповідник кедрових лісів на горі Яйко, що біля Підлютого, та заповідник степової рослинності біля Чортової Гори ( Пуків на Рогатинщині). То були одні з перших природних заповідників у Західній Україні. Сприяв відкриттю курортів (наприклад, у Черчому).

Під його керівництвом певні кошти вкладались у прибуткові підприємства, акції яких котувались на європейських біржах. Прибутки спрямовувались або на благодійність, або на потреби кліру.

Брат Андрія граф Лев Шептицький та його дружина були страчені більшовиками незабаром після вступу червоноармійських військ до Польської республіки. Їхнього сина Анджея було пізніше страчено в Катині.

У 1940 р. Шептицький писав листи до Йосипа Сталіна і до Микити Хрущова, протестуючи проти зловживань, які чинили представники радянської влади на Західній Україні.

Початок німецько-радянської війни сприйняв як шанс на порятунок від більшовицького безбожництва. Вітав "Акт відновлення Української Держави".

Гітлерівці маніпулювали авторитетом митрополита з перших днів окупації Галичини. Оприлюднений у пресі лояльний "пастирський лист" опублікований ними для нівелювання впливу послання, в якому він вітав Відродження Української Держави. Інші автори стверджують про "автентичність" його привітання "побідоносному німецькому війську" 5 липня 1941 року, причиною появи якого були страхітливі злочини "перших совітів". Ймовірно, були на те особисті причини: 27 вересня 1939-го в Прилбичах його брата Лева з дружиною й челяддю (разом 13 осіб) розстріляли працівники НКВД; над родовою усипальницею Шептицьких скоєно наругу, сімейний маєток Шептицьких пограбовано, знищено цінні стародавні документи.

Митрополит Шептицький не втрачав жодної можливості опікуватися ввіреною йому паствою. 6 липня 1941-го у Львові на зборах громадян для захисту інтересів українських мешканців створено Українську Раду Сеньйорів, яку очолив К. Левицький, а почесним главою став владика Андрей. 30 серпня 1941-го у Львові проголосив про поновлення своєї діяльності Український Червоний Хрест (УЧХ), організований під протекторатом митрополита.

Проте невдовзі після вступу німецьких військ на українські землі владика розчарувався в намірах німців і, як ніхто з інших єпископів Європи, відкрито й беззастережно виступив проти нацизму в багатьох пастирських посланнях. Двічі митрополит звертався з протестом щодо нищення єврейського населення в Галичині до рейхсфюрера СС Гіммлера (грудень 1941; лютий 1942). Після цього "фахівці з українського питання" Ганс Кох, Отто Вехтер, Альфред Бізанц відвідали владику з метою "урезонити" непокірного пастира. Старий предстоятель насварив "відвідувачів" - у відповідь прозвучали закиди "спадковому графу в неввічливості".

29-31 серпня 1942 р. написав листа до Папи Пія XII. Зокрема, в цьому листі митрополит так охарактеризував нацизм:

Ця система брехні, обману, несправедливості, грабунку, спотворення всіх ідей цивілізації та порядку; ця система егоїзму, перебільшеного до абсурдної межі тотального божевільного націонал-шовінізму, ненависті до всього, що є красивим та добрим, ця система становить собою таке щось феноменальне, що найпершою реакцією при вигляді цього монстра є оніміле здивування. Куди заведе ця система нещасний німецький народ? Це може бути не що інше, як дегенерація людства, якої ще не було в історії.

21 листопада 1942 - послання "Не убий", в якому містилися заклики до примирення політичних сил українського суспільства, засуджувалися політичні вбивства, містилися застереження про відлучення від церкви організаторів і виконавців таких злочинів.

Така позиція митрополита призводила до обшуків нацистами собору св. Юра, під час яких гітлерівці розкривали навіть труни покійників.

За згодою Шептицького значна кількість євреїв переховувалась у греко-католицьких монастирях і навіть у митрополичій резиденції. Наказав сховати понад 300 єврейських дітей (зокрема, сина львівського рабина Ізакаїла Левіна Курта, який потім назвав синів іменами Андрей, Климентій) та цінні єврейські документи. У рятуванні євреїв йому допомагали, серед інших, сестра Йосифа Вітер (1946-го її ув'язнено комуністичним режимом загалом на 30 років) і рідний брат Климент (37 євреїв; на фабриці взуття, яка належала студитам, - ще 16 євреїв; арештований радянським режимом 1947-го). Варто зауважити, що Митрополит приховував цю свою порятункову акцію від більшої частини духовенства тому, що цього вимагали обставини. З неприхованою симпатією пише про шляхетну поведінку Андрея Шептицького під час війни рабин Давид Кагане у своєму "Щоденнику львівського гетто".

Передчуваючи, що радянська влада буде нищити Церкву, митрополит заповідав, щоби священики, ченці та черниці вчилися якогось ремесла.

Усупереч часто поширеному твердженню митрополит Андрей не висловлював ніякої офіційної підтримки щодо створення "дивізії Галичина". Варто зазначити, що митрополит погодився послати туди священиків-капеланів для духовної обслуги вояків. У 1999 році в часописі "Патріархат" було опубліковано лист Михайла Демковича-Добрянського, колишнього члена УЦК, котрий був безпосереднім свідком справ, пов'язаних із заснуванням дивізії. У тому листі він, зокрема, заявив так:

"

Я, підписаний Михайло, син Івана і Марії Демкович-Добрянських, складаю оцю присягу на святий Хрест і Євангеліє. Моєю присягою хочу потвердити мою заяву про те, що митрополит Андрей не уділив свого благословення дивізії "Галичина", що поголоски про таке благословення неправдиві. Бо не відповідають дійсності. Слуга Божий Андрей, що стосується дивізії "Галичина", висловився двома актами:

1. Позитивно визнав потребу української збройної формації.

2. Призначив 12 військових капеланів під проводом о. Василя Лаби - професора Богословської академії, який раніше (в Австрійській армії і в Галицькій армії) був капеланом.

Ані в часи, коли творилася дивізія, ані пізніше ніхто з українських діячів, які мали близьке відношення до дивізії, не знав нічого про благословення Митрополита для дивізії Галичина, бо такого акту не було. Багато визначніших громадян висловлювались про потребу військової формації, найвиразніше сформулював це Дмитро Паліїв. Його версію Володимир Кубійович (голова УЦК прим. І. Б.) приписав Митрополитові. Але від позитивного визнання потреби української збройної формації до благословення дивізії досить далеко. Коли в половині 70-х років офіційний постулятор Ватикану передав українському постулятору близько 50 запитань у зв'язку з діяльністю Митрополита, отці Іван Хома і Музичка передали мені для опрацювання понад 20 тем, решту дали о. Івану Гриньохові. Ані серед моїх, ані серед його тем не було згадки про благословення дивізії "Галичина". Ватиканський постулятор не міг би цього не згадати.

"

.

31 жовтня звернувся з останнім словом до найближчого оточення, зокрема, сказав: "наша Церква буде ... розгромлена більшовиками... держіться, не відступайте від віри, святої Католицької Церкви... Я виджу відродження нашої Церкви. Вона буде... обіймати цілий наш народ." Йосиф Сліпий у своїх "Споминах", описуючи день смерті Митрополита, вказав: "Пригадую собі, як слуга повторяв слова покійного: „Яка марна смерть на ліжку, я собі іншої бажав. Яке щастя, що Господь прощає гріхи"".

Помер Владика 1 листопада 1944 року, близько 13 години (о 13.30), від прогресуючого набряку-набуханню головного мозку, як ускладнення грипу, три дні перед тим переставши з будь-ким розмовляти. Похований у підземеллі собору святого Юра. Його похорон у зайнятому радянськими військами Львові перетворився на грандіозну маніфестацію.

Митрополит Андрей Шептицький був прихильником соціального вчення Льва XIII і оригінально його розвивав. Не лише пристосовував до українських умов, а мав версію соціального вчення, яка була оригінальною в горизонті всієї Католицької Церкви, всього католицького богослов'я. У нас же бояться говорити про нього як про оригінального мислителя, оригінального неотоміста, який створив власне етичне і соціальне вчення. І якщо те вчення не таке, як вчення Івана-Павла II чи Бенедикта XVI, то воно не стає неактуальним для України. Бо завдання, які ставилися в соціальному вчення митрополита Андрея, ще не виконані. Не побудовано ні громадянського суспільства на принципах солідарності. Немає правової держави, заснованої на природному моральному законі. Немає сталої демократії та захисту прав людини, які теж є вимогами природного закону за теорією митрополита Андрея. І методологія позитивного суспільного творення - солідаризм в сім'ї, громаді, нації, церкві, яку пропонує митрополит Андрей, і сьогодні актуальна.

На думку Олега Турія, відкритий до новаторських підходів, нестандартних рішень.

"

Такі люди,як Владика Андрей, становлять золотий запас України. Здійсниться пророцтво Андрея, яке він виголосив у свій передсмертний час: "Україна увільниться від упадку і стане державою могутньою, об'єднаною, величавою, яка буде дорівнювати іншим високорозвинутим державам..."

"

- Петро Порошенко, Президент України // Високий Замок. - 2015. - 30 липня - 5 серпня.

Погруддя митрополита Андрея Шептицького в Тернополі (2001)

1 липня 2004 року на сесії Львівської міської ради було прийнято рішення про перейменування вулиці Олександра Невського на вулицю Митрополита Андрея, на честь митрополита Андрія Шептицького.

У львівській школі № 34 ім. Маркіяна Шашкевича 1992 року відкрито Музей Митрополита Андрея Шептицького.

На подвір'ї Національного музею ім. А. Шептицького, що на вул. Драгоманова, 42 у Львові 13 грудня 2013 р., під час проведення урочистостей, пов'язаних зі 100-літнім ювілеєм передачі Національного музею у Львові графом Андреєм Шептицьким в дар українському народові, було урочисто відкрито та освячено погруддя Митрополита Андрея (1941, скульптор Сергій Литвиненко).

28 жовтня 2015 року на фасаді будівлі Київського міського будинку вчителя, що на вул. Володимирській у Києві освячено та відкрито меморіальну таблицю Митрополитові. Автор проєкту меморіального знаку Шептицькому - Любомир Ведмедь, а виготовив його скульптор Іван Микитюк..

На честь нього названий 19 курінь УПЮ імені Андрея Шептицького.

17-19 липня 2015 року в Зарваницькому духовному центрі відбулася Всеукраїнська проща, приурочена Андрею Шептицькому.

26 липня 2015 року вулицями Тернополя пройшла молитовна хода "Стації Митрополита Андрея" в рамках відзначення Року Андрея Шептицького в Тернопільській області.

29 липня 2015 року на площі перед Архікафедральним собором святого Юра у Львові за присутності президента України Петра Порошенка урочисто відкрито, вже третій за ліком, пам'ятник Андрею Шептицькому. Бронзова скульптура Митрополита Андрея Шептицького має 3,6 м заввишки, стоїть на гранітному стилобаті (постаменті), орієнтована на південний схід. Загальна висота композиції з базисною частиною в камені - до 5,8 м. Встановлення пам'ятника та кардинальне перепланування дорожньої розв'язки неодноразово критикувалось та призводило до протистоянь між прихильниками зведення пам'ятника та активістами, які виступали проти можливого нищення скверу навпроти собору. У результаті перепланування дорожної розв'язки знехтувано подальшими транспортними проблемами. Так, зокрема, тимчасово було перенесено спільну кінцеву зупинку міських тролейбусів № 2, № 9, № 10, № 12 та № 20, що біля Львівського національного університету імені Івана Франка.

11 серпня 2015 року набуло чинності рішення Броварської міської ради, відповідно до якого іменем митрополита назвали один із провулків міста Бровари.

Граф, митрополит, благодійник, рятівник, меценат, інтелектуал і жартівник, добрий Тато і приклад для багатьох... Познайомитися з таким різним митрополитом Андреєм і полюбити його дітям допоможе книжкова новинка - абетка-енциклопедія "Шептицький від А до Я", яка з початком вересня-2015 з'явиться в Україні. Наблизити простого і величного Андрея Шептицького до сучасних дітей взялося "Видавництво Старого Лева". Текст до книжки написали журналістка Галина Терещук і письменниця та перекладачка Оксана Думанська. А візуально ідею втілювала у життя творча майстерня "Аґрафка" (Романа Романишин та Андрій Лесів).

27 серпня 2015 року відкрито пам'ятник митрополиту Андрею Шептицькому в Івано-Франківську.

17 грудня 2015 року одну з вулиць у центрі Борисполя перейменовано на честь Митрополита Шептицького.

На честь митрополита Андрея Шептицького поштове відомство України випустило поштову марку, присвячену 150-річчю від дня його народження.

19 лютого 2016 року з'явилась вулиця Митрополита Андрея Шептицького у місті Житомир (згідно розпорядження міського голови Житомира № 112 від 19 лютого 2016 року, що набуло чинності).

"

Історія встановлення пам'ятника Митрополиту - це історія боротьби українців за свою свободу, невід'ємна частина національно-визвольних змагань...

"

- Глава УГКЦ Блаженнійший Святослав // Високий Замок. - 2015. - 30 липня - 5серпня. - С. 11.

В Ізраїлі за клопотанням Давида Кагане розглядалося питання про присвоєння А. Шептицькому звання "Праведник світу". Але, коли дійшло до голосування (1981), з 13 членів комісії двоє утрималися (в тому числі Д. Кагане), 5 висловилися за присудження звання, 6 були проти.

У результаті звання не було присвоєно. Серед причин відмови були вказана ...підтримка дивізії СС "Галичина", звинувачення в начебто ідеологічній близькості Гітлеру та низка заперечень, пов'язаних із тим, що начебто митрополит міг зробити для порятунку євреїв значно більше.

Негативне рішення Яд ва-Шем викликало неоднозначну реакцію. Наприклад у газеті "Jerusalem Post", у замітці двох польських авторів висловлюється обурення цим фактом.

В Ізраїлі наступні спроби визнати Шептицького Праведником світу зазнавали фіаско. Востаннє це питання розглядалося в Яд ва-Шем 2007 року.

Після відмови комісії Яд ва-Шем визнати Шептицького Праведником світу, єврейська громада України в травні 2008 року визнала його Праведником. " Ми хочемо віддати належне людині, що врятувала сотні євреїв" - сказав з цієї нагоди головний рабин України Моше Реувен Асман. Маємо боротися не тільки з антисемітизмом, ксенофобією, але й пам'ятати своїх героїв, нагадувати про них підростаючому поколінню. В пам'ять про Митрополита Андрея біля синагоги Лазаря Бродського в Києві посадили "Дерево Життя".

У квітні 2012 нижня палата парламенту Канади одноголосно визнала, прикладом "відданості основним правам людини" діяльність митрополита Андрея Шептицького під час Другої світової війни. Канадські парламентарії відзначили, що завдяки зусиллям митрополита врятовані понад 160 євреїв, один із яких був присутній на засіданні парламенту Канади під час ухвалення рішення.

У листопаді 2013 року Антидифамаційна ліга ( англ. Anti-Defamation League ) - американська правозахисна суспільно-політична організація, що протистоїть антисемітизму та іншим формам нетерпимості стосовно євреїв - нагородила його посмертно за "відвагу і героїзм у порятунку євреїв" під час Другої світової війни. Шептицький удостоєний нагороди імені Яна Карського за відвагу при порятунку українських євреїв. Нагороду, встановлену для вшанування рятівників євреїв під час Голокосту, отримав родич митрополита, професор Єжи Вейман.

Художні:

Документальні:

Під час відвідин Києва Шептицький гостював у будинку колишнього домініканського монастиря поряд з Олександрівським костелом, де нині канадське посольство.

1. Івасів Роман. Скарби Шептицького // Галичина. - 2015. - 30 липня. - (Національні світочі).

2. Спомини / ред. Іван Дацько, Марія Горяча. - Вид. 2-ге. - Львів - Рим : Видавництво УКУ, 2014. - С. 150-151. - ISBN 978-966-2778-29-8.

3. В Архикатедральному соборі Святого Юра виставили для почитання унікальний образ Спасителя, написаний матір'ю Андрея Шептицького. Архів оригіналу за 28 вересень 2015.

4. ↑ Korolevskij C. Métropolite André Szeptyckyj, 1865-1944. - Rome, 1964.

5. Lasocka B. Skarbek Stanisław Marcin h. Abdank (1780-1848) // Polski Słownik Biograficzny. - Warszawa - Kraków, 1997. - T. XXXVIIІ/1, zeszyt 156. - S. 25. (пол.)

6. ↑ Молодість і покликання о. Романа Шептицького // Свічадо, 2009. - С. 17-39.

7. Р. Горак. Задля празника. У сутінках // К.: Радянський письменник, 1989. - 374 с. - С. 208. - ISBN 5-333-00206-1

8. ↑ Орися Хом'як, Оксана Гайова. Андрей Шептицький піввіку оберігав Церкву та її вірян... - С. 10.

9. Бриндак І. Останній лист Митрополита // "Жива вода" - 2014 - № 11.

10. Мирослав Маринович. Андрей Шептицький і дилема гуманістичного вибору//Дзеркало тижня. Україна, 18.11.2005

11. Бриндак І. Ще раз про "колабораціонізм" Митрополита Андрея Шептицького // Слово. - № 4 (44). - 2010. - С. 42-46.

12. Спомини / ред. Іван Дацько, Марія Горяча. - Вид. 2-ге. - Львів - Рим : Видавництво УКУ, 2014. - С. 151. - ISBN 978-966-2778-29-8.

13. Орися Хом'як. Сліпий бачив церкву вільною // Високий замок. - Львів, 2015. - № 8 (23-25 січня). - С. 7.

14. Мельник І., Масик Р. Пам'ятники та меморіальні таблиці міста Львова. - Львів : Апріорі, 2012. - С. 216. - ("Львівські вулиці і кам'яниці") - ISBN 978-617-629-077-3.

15. Галина Миць (2006-05-04). У шкільних коридорах - дух Митрополита. Високий замок. Архів оригіналу за 2014-01-04.

16. На подвір'ї палацу встановлять бронзове погруддя Андрея Шептицького. Архів оригіналу за 4 березень 2016.

17. Степан Боруцький (2014-01-11). За прославу слуги Божого Митрополита Андрея. Інформаційна агенція "Вголос".

18. 2015 рік у Тернопільській області проголошено Роком митрополита Української греко-католицької церкви Андрея Шептицького Архівовано 13 лютий 2015 у Wayback Machine. // Сайт Тернопільської обласної ради. - 2015. - 27 січня.

19. Про створення та найменування провулку в м. Бровари. Рішення Броварської міської ради від 06.08.2015 № 1511-57-06: Броварська міська рада ([1] Архівовано 19 вересень 2015 у Wayback Machine.), Маєш право знати ([2]). - 2015. - 11 серпня.

20. Про заснування академічної стипендії імені митрополита Укр... | від 16.09.2015 № 1140. zakon3.rada.gov.ua.

21. Шимон Редліх. Моральные принципы в повседневной действительности: митрополит Андрей Шептицкий и евреи в период Холокоста и Второй мировой войны // Юдейсько-християнські відносини (рос.)

22. Єврейська громада України визнала митрополита Шептицького Праведником світу. Архів оригіналу за 19 грудень 2013.

Вендланд А. Митрополит. Есе про Андрея Шептицького / Діалог над кордоном - Gespräch über Grenzen // "Ї" - Незалежний культурологічний журнал. - Львів - Freiburg, 1997. - № 11. - С. 106-115.

Владика Галицький // Український тиждень. - 2011. - 19 квітня.

Войналович В. Шептицький Андрей // Політична енциклопедія. Редкол. : Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. - К. : Парламентське видавництво, 2011. - С. 783. - ISBN 978-966-611-818-2.

Духовний провідник нації: до 150 річчя від дня народження А. Шептицького (1865-1944) // Дати і події, 2015, друге півріччя: календар знамен. дат № 1 (5) / Нац. парлам. б-ка України. - Київ, 2014. - С. 23-28.

Єгорова І. Ще одне повернення Праведника. Сто років тому Андрей Шептицький заснував музей, який відтепер носитиме його ім'я // День.

Івасів Р. Скарби Шептицького // Галичина. - 2015. - 30 липня. - ("Національні світочі").

Ковба Ж. Роль Митрополита Шептицького в рятуванні галицьких євреїв у часи Голокосту.

Ленцик В. Шептицький Андрей (хресні імена Роман, Олександер, Марія) // Енциклопедія українознавства / Наукове товариство імені Шевченка. - Париж, 1955-2003. - Т. 10. - С. 3841-3844.

Малий словник історії України / відпов. ред. В. А. Смолій. - К. : Либідь, 1997. - 464 с. - ISBN 5-325-00781-5.

Маринович М. Митрополит Андрей Шептицький і принцип "позитивної суми". - Львів : Видавництво Старого Лева, 2019. - 248 с. - ISBN 978-617-679-613-8.

Масан О. Чи був митрополит Андрей Шептицький на вулиці Шептицького? // Масан О. М., Чеховський І. Г. - Чернівці: 1408-1998. Нариси з історії міста. - Чернівці : Місто, 1998. - С. 124-125. - ISBN 966-736-08-1.

Редліх Ш. Невизнаний Шептицький // Тиждень.ua. - 2012. - 13 квітня.

Хом'як О., Гайова О. Андрей Шептицький піввіку оберігав Церкву та її вірян // Високий Замок. - 2015. - 30 січня - 1 лютого. - С. 10.

Черченко Ю. Шептицький Андрей // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. - К. : Наук. думка, 2013. - Т. 10 : Т - Я. - С. 631. - 784 с. : іл. - ISBN 978-966-00-1359-9.

Nowak M. Szeptycki (Szeptyc'kyj) Roman Aleksander Maria, w zakonie Andzrej (Andrej) (1865-1944) // Polski Słownik Biograficzny. - Warszawa - Kraków : Polska Akademia Nauk, 2012. - T. XLVIII/2, zeszyt 197. - 161-320 s. - S. 216-224. - ISBN 978-83-86301-01-0 całość, ISBN 978-83-88909-95-5. (пол.)

Химка, Іван-Павло. "Християнство та радикальний націоналізм: Митрополит Андрей Шептицький та бандерівський рух." П. Химка//Спільне 8 (2014).

# data[].attributes.attachment_link.title
Андрей (Шептицький)

# data[].attributes.attachment_link.description
Митрополит Андре́й Шепти́цький, ЧСВВ (мирське ім'я Рома́н Марі́я Алекса́ндер Шепти́цький; 29 липня 1865, село Прилбичі - 1 листопада 1944, Львів) - український релігійний діяч, меценат, граф. Єпископ Української греко-католицької церкви; від 17 січня 1901 до смерті - Митрополит Галицький та Архієпископ Львівський - предстоятель Української греко-католицької церкви. Належить до знатного галицького роду Шептицьких.

# data[].attributes.headline
Крок 5. Виконайте тестове завдання.

# data[].attributes.subject
Крок 5. Виконайте тестове завдання.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Яка країна на початку ХХ ст. визнала свої зовнішньополітичні пріоритети таким чином:
"1) приєднати західні землі та з належною поступовістю викорінити тут мазепинський дух;
2) заволодіти протоками, які мають для нас виключне значення для виходу нашого флоту... в Середземне море"?

Яку інформацію можна отримати з наведеної історичної карти?

Які зміни в суспільному житті Наддніпрянської України відбулися після оприлюднення цитованого документа?
"Від заворушень, що виникли, може з'явитися загроза цілісності та єдності держави загальноросійської... До обов'язків уряду ми віднесли виконання непохитної нашої волі: 1) дарувати населенню непорушні основи громадської свободи совісті, слова, зібрань і союзів..."

Який напрям політики царського уряду щодо України після революції 1905-1907 рр. розкриває поданий нижче уривок з історичного джерела?
"Українська мова непридатна для створення рідної малоросам обласної культури... Південноросійська народна школа не має потреби в малоросійських підручниках і навчанні. Підручники та книги на українській мові не тільки некорисні, але й небезпечні..."

Установіть відповідність між історичними постатями та їхніми характеристиками.

1 М. Терещенко 2 Є. Чикаленко 3 П. Столипін 4 В. Каразін А Громадський і політичний діяч, організатор і видавець першої щоденної україномовної газети Б Прем'єр-міністр Росії, ініціатор ґрунтовної аграрної реформи; прирівняв українців, що проживали в Російській імперії, до "інородців" В Підприємець, цукрозаводчик, землевласник, меценат української культури Г Вчений, винахідник, громадський діяч, ініціатор відкриття Харківського університету Д Актор, режисер, видатний діяч українського театру

Установіть відповідність між періодами та подіями.

1 1900-1903 рр. 2 1905-1907 рр. 3 1906-1916 рр. 4 1911-1913 рр. А "Справа Бейліса" Б Діяльність Української думської громади В Економічна криза в Російській імперії Г Перша російська революція Д Столипінська аграрна реформа

Установіть послідовність подій суспільно-політичного життя початку ХХ ст.

А Створення української парламентської громади в І Державній Думі Б Повстання матросів на броненосці "Князь Потьомкін-Таврійський" В Видання Маніфесту царя Миколи ІІ про "дарування" населенню громадянських прав і свобод Г Створення Революційної української партії (РУП)

Які завдання мали бути вирішені під час земельної реформи П. Столипіна?

1. підняти економічну ефективність сільського господарства
2. розв'язати проблему аграрного перенаселення
3. подолати гостру кризу сільськогосподарського перевиробництва
4. підірвати землеволодіння Російської православної церкви
5. ліквідувати панщину та кріпосницьку залежність селян
6. зміцнити соціальну опору самодержавства на селі
7. розширити ринки збуту сільськогосподарської продукції

Що мали на меті реформи прем'єр-міністра Росії П. Столипіна?

1. ліквідувати поміщицьке господарство
2. зруйнувати селянську общину (громаду), утвердити приватну власність на землю, модернізувати сільське господарство
3. забезпечити домінування Росії на світовому ринку продовольства
4. створити соціальну опору царизму на селі, ліквідувати соціальну базу для революційного руху на селі
5. ліквідувати аграрне перенаселення в центральних районах Росії, України, освоїти простори Сибіру та Далекого Сходу
6. приборкати національні рухи в Російській імперії
7. установити конституційну монархію

# data[].attributes.attachment_link.title
Наддніпрянська Україна в 1900-1914 рр. - ЗНО Genix Space

# data[].attributes.attachment_link.description
Яка країна на початку ХХ ст. визнала свої зовнішньополітичні пріоритети таким чином: "1) приєднати західні землі та з належною поступовістю викорінити тут мазепинський дух;2) заволодіти протоками, які мають для нас виключне значення для виходу нашого флоту... в Середземне море"? Яку інформацію можна отримати з наведеної історичної карти?