# data[].attributes.headline
Всесвітній шедевр №1

# data[].attributes.subject
Всесвітній шедевр №1

# data[].attributes.body
Піраміда Хеопса - найдавніше з чудес світу, створена приблизно в 2540 р. до н. е . Крім того, це єдина споруда, що збереглась до наших днів. Вона досягає близько 150 м у висоту, а довжина кожної сторони у підстави більше 220 м.Щоб звести піраміду таких масштабів, стародавнім єгиптянам знадобилося використовувати 2,5 млн. блоків вагою близько 2,5 т. При цьому для того, щоб скріпити їх між собою, стародавні архітектори не використали абсолютно ніяких розчинів, брили з'єднували за спеціальною технологією, тому відстань між ними становила не більше півміліметра. Піраміда знаходиться на західному березі Нілу, в некрополі м. Гіза і є комплексом стародавніх пам’ятників, які в часи єгипетських фараонів були частиною стародавнього міста Мемфіс (сьогодні частина Великого Каїру). За монументальністю і обробкою вона перевершує всі інші піраміди на території Єгипту.Для зведення цієї грандіозної споруди треба було 2,3 млн. кам'яних блоків вагою по 2,5 тонни кожен. У такому об'ємі могли легко б поміститись п'ять найбільших соборів світу — собор святого Петра в Римі, собор святого Павла і Вестмінстерське аббатство в Лондоні, а також флорентійсmкий і міланський собори.З часом із-за зняття облицювального шару, "золотої" вершини, а також ерозії та наступу пісків пустелі, піраміда Хеопса стала нижчою на десять метрів, проте до 1300-го року вона була найвищою спорудою у світі, а після падіння дзвінниці Лінкольнського собору (Англія) лише Ейфелева вежа стала вище за Велику піраміду Хеопса.

# data[].attributes.headline
Всесвітній шедевр №2

# data[].attributes.subject
Всесвітній шедевр №2

# data[].attributes.body
Такий приголомшливий подарунок зробив вавилонський цар Навуходоносор II своєї дружини Амітіс приблизно в 605 р. до н. е. Вони являти собою східчасту піраміду, покриту грунтом і засаджену різноманітними рослинами так, що здавалося, ніби вони зависли в повітрі. Вавилонські висячі сади  являли собою чотирирівневу споруду з безліччю прохолодних кімнат, рясно прикрашених рослинами.Для їх поливу використовувався водопідйомник, для функціонування якого рабам доводилося крутити колесо. Склепіння будівлі на кожному рівні підпирали 25-метрові колони. Тераси викладалися плиткою, заливалися асфальтом і засипалися шаром землі, достатнім для вирощування навіть дерев.

Та, без сумнівів, цей дивовижний витвір людини з рідкісними деревами, чудесними квітами та свіжою прохолодою в спекотному Вавилоні справді треба назвати одним із чудес світу. У той час вавілоняни були одними з перших, кому спало на думку економно використовувати    простір та проектувати сади на висоті простір та проектувати сади на висоті.
Згадка про сади Семіраміди одразу наштовхує на незвичайну винахідливість людей, що жили у давні часи, та завдяки яким сьогодні ми користуємося багатьма винаходами щодня.

# data[].attributes.headline
Всесвітній шедевр №3

# data[].attributes.subject
Всесвітній шедевр №3

# data[].attributes.body
Велична статуя Зевса, створена в 5 столітті до н. е. і згоріла в пожежі у 476 році, сягала 15 м у висоту, розташовуючись в головному храмі грецького міста Олімпія.Люди, побачивши її вперше, завжди приходили в невимовне захоплення: голова і плечі бога випромінювали божественне світло, а очі сяяли настільки яскраво, що створювалося враження, ніби вони метали блискавки. Чудове творіння було обшите слоновою кісткою і інкрустовано золотом. Давньогрецька статуя Зевса роботи Фідія, була встановлена в центрі Храму Зевса в Олімпії  на півострові Пелопоннес. Як свідчить Павсаній, з першого погляду здавалося неймовірним, що храм міг вмістити цю статую. Географ Страбон писав: «..хоч сам храм дуже великий, скульптор критикується за те, що не враховує реальне співвідношення пропорцій статуї до храму. Він показав Зевса сидячого на троні, але з головою, яка майже упирається в стелю, щоб у нас складалося враження, що якщо Зевс встане, то головою впреться в дах храму».
Статуя була такою величною, що після того, як Греція офіційно прийняла християнство, навіть затяті фанатики не посміли знищити її. Статую відправили до Константинополя, де вона перебувала в палаці місцевого правителя і згоріла під час великої пожежі.

# data[].attributes.headline
Всесвітній шедевр №4

# data[].attributes.subject
Всесвітній шедевр №4

# data[].attributes.body
Неймовірний храм, присвячений богині Артеміді, був зведений у 550 р. до н. е.Храм являв собою прямокутну будівлю із мармуру та дерева довжиною 105 та шириною 51 метр, обнесену з усіх сторін подвійною колонадою із 127 колон висотою 18 метрів. Відомостей про оздоблення храму не збереглося, але відомо що всередині знаходилась облицьована золотом статуя Артеміди висотою понад 2 метрів..Окрасою храму займалися найвідоміші скульптори стародавньої Греції, Завдяки чому будинок богині по красі перевершив всі відомі в світі храми.Унікальним був сам спосіб побудови храму. Він був зведений на болотистому ґрунті. Незвичність вибору місця пояснювалася прагненням будівельників уникнути руйнування храму внаслідок частих землетрусів і пожеж. На думку архітектора Херсифрона, м'який болотистий ґрунт слугував амортизатором при землетрусах, а щоб запобігти осіданню величезної кам'яної будівлі, було вирішено заповнити котлован сумішшю деревного вугілля і вовни.функцію: ринку і релігійного закладу. Тривалий час святилище відвідували торговці, туристи, ремісники ікоролі, які приносили дари богині. За давніми переказами, під час однієї з облог жителі Ефеса протягли від храму до міста мотузку, перетворивши тим самим і Ефес на недоторканне святилище.Злодії, які тікали від правосуддя, ховалися в стінах храму, тому що ніхто не мав прав їх заарештувати в цих стінах. Багато з них помирали тут від голоду.Чутки про незрівнянну красоту, стрункість, грандіозність і багатство відновленого храму поширилися по всьому античному світі. І не дивно, що храм Артеміди в Ефесі став одним із чудес світу.

# data[].attributes.headline
Всесвітній шедевр №5

# data[].attributes.subject
Всесвітній шедевр №5

# data[].attributes.body
Ця неймовірно вражаюча усипальниця була побудована для правителя по імені Мавсол (звідси і походить  слово "мавзолей"). Будівлю створили в 4 столітті до н. е. в місті Галікарнас (сучасна Туреччина). Гробниця заввишки 46 м і довжиною 60 м, облицьована білим мармуром,В архітектурі Галікарнаського мавзолею вперше в грецькій архітектурі знайшли відображення всі три знаменитих ордери: доричний, іонічний і коринфський. Нижній поверх підтримувався 15 доричними колонами, внутрішні колони верхнього поверху були коринфськими, а зовнішні — іонічними. Площа храму становила 5000 м2, висота досягала 20 м. Кладка стін першого ярусу була виконана з прямокутних квадрів. Вони були складені «насухо», горизонтальними рядами, а також чергуванням точкових і ложкових рядів.
Перший ярус мавзолею – високий подіум, де розміщувався заупокійний храм. У ньому знаходилися гробниці Мавсола і Артемісії.
На майданчику над першим ярусом розташовувалася струнка мармурова колонада з 36 колон. Висота колон – 13,125 м. Вона і утворювала другий ярус мавзолею. Між цими колонами стояли статуї так само виконані з мармуру. Тут зберігалися жертвопринесення.
Третій ярус – ступінчаста піраміда – мармуровий дах мавзолею. Вінчала цю споруду скульптурна група: в квадризі стояли величезні мармурові статуї Мавсола і Артемісії (квадрига – це двоколісна антична колісниця, в яку запрягали четверо в один ряд, коней).
Це символізувало чотири стихії (вогонь, воду, повітря і землю). Квадригою правил візник стоячи. Скульптурні групи квадриги в античні часи Греції і Риму, часто прикрашали різні споруди. Оточували мавзолей мармурові статуї левів і вершників, що скачуть.
У мавзолеї поєднувалася сувора геометричність, масивна простота, виконана внутрішньою силою, і прагнення до декоративності й легкості форм, плавності ліній. Аналогів цій споруді у грецькій архітектурі немає. Багато в чому зберігаючи грецькі традиції і будівельні прийоми, Галікарнаський мавзолей несе явний вплив східної архітектури.Вітрувій писав, що проектування і будівництво гробниці виконали архітектори Піфій і Сатир – кращі представники епохи найвищого світанку Грецької архітектури. Архітектурне ж оформлення – Пракситель, Скопас, Леохард і Бриаксид. Вища майстерність цих архітекторів і скульпторів принесла мавзолею в Галікарнасі світову славу.

# data[].attributes.headline
Всесвітній шедевр №6

# data[].attributes.subject
Всесвітній шедевр №6

# data[].attributes.body
Ця вражаюча статуя бога Геліоса на острові Родос, досягає 60 м у висоту, була створена з глини, бронзи і металевого каркаса.
Колос Родоський - величезна статуя, що стала одним з семи Чудес світу. Вдячні жителі острова Родос вирішили побудувати її в честь бога сонця Геліоса, який допоміг їм вистояти в нерівній боротьбі із загарбниками.Жителі хотіли, щоб статуя вказувала рукою вдалину, але скульптор розумів, що це знизить стійкість конструкції, тому статуя немов прикривала долонею очі від сонця. Торс і основні елементи були виготовлені з листів заліза і бронзи. Їх закріпили на опорних стовпах. Простір усередині заповнювали великими каменями і глиною, щоб підвищити стійкість. Вільний простір присипали землею, щоб робітники могли вільно переміщатися по поверхні і закріплювати такі частини. Всього на виготовлення Колоса було потрібно 8 т заліза і 13 т бронзи. Отримана статуя сягала в висоту 34 м.
Статуя Колоса Родоського була настільки величезною, що її бачили вдалині пропливаючі кораблі. За описами сучасників, вона представляла собою високого юнака з променистим вінцем на голові. Одна рука юнака прикривала очі, а інша підхоплювала спадаюче вбрання.
Інший поет - Філон - описував Колоса інакше. Він стверджував, що статуя перебувала на мармуровому постаменті і вражала розміром ступень. Кожна з них сама була розміром з невелику статую. На витягнутій руці знаходився діючий факел. Його запалювали ночами, щоб освітлювати дорогу морякам.

# data[].attributes.headline
Всесвітній  шедевр №7

# data[].attributes.subject
Всесвітній  шедевр №7

# data[].attributes.body
Цей маяк був побудований в 3 столітті до н.е. на острові Фарос. Досягаючи 135 м у висоту маяк був чудовим орієнтиром для суден, а його світло поширювався на 60 км навколо.,а за іншою версією-на 100 км.Всіх, хто бачив маяк, приводили у захоплення високі стрункі жіночі фігури, зроблені з позолоченої бронзи. Час від часу ці нерухомі фігури раптом оживали. Адже це були не просто статуї, а хитромудрі автомати. Одні показували силу вітру і морських хвиль, пересуваючи великі золоті стрілки на величезних синіх циферблатах. Інші, повертаючись, вказували напрямок вітру або слідували руками за рухом Сонця і Місяця. Жінки-автомати стояли також біля великого Водяного годинника – клепсидр. Вони били у дзвони. А в туман і негоду сурмили у зігнутий золотий ріг, попереджаючи мореплавців про небезпечну близькість мілин і підводні скелі. Історія зберегла ім’я творця Фароського маяка: на одній з плит вчені виявили напис «Сострат, син Декстіфона, присвятив богам-спасителям ради морів». Напис зберігся завдяки винахідливості архітектора. Він закрив її шаром штукатурки, на якій написав ім’я правителя Єгипту.Зовнішній вигляд маяка зберігся на монетах, а так само в древніх писаннях мандрівників.
В 1482 році, султан Кайт - бий побудував на місці маяка фортецю, яка до цих пір привертає до себе мільйони туристів.