# data[].attributes.attachment_link.title
Meet Google Drive - One place for all your files

# data[].attributes.attachment_link.description
Google Drive is a free way to keep your files backed up and easy to reach from any phone, tablet, or computer. Start with 15GB of Google storage - free.

# data[].attributes.headline
Ian no hay ninguna cifra, ni fechas, ...

# data[].attributes.subject
Ian no hay ninguna cifra, ni fechas, ...

# data[].attributes.body
Un resumen de 10 minutos te limitas a tres frases. MAL

# data[].attributes.headline
IAN hay que completar las preguntas de investigación (extrae información de este enlace)

# data[].attributes.subject
IAN hay que completar las preguntas de investigación (extrae información de este enlace)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
dilluns, 30/08/2010

Barcelona, la vella colònia Julia Augusta Favencia Paterna Bàrcino de l'època romana, havia mantingut durant segles una mateixa configuració inclosa dintre de les muralles del segle IV. Però arribats al segle XIII, la vella Bàrcino va entrar ja de ple en una transformació que, iniciada temps abans, va ser provocada per la necessitat.

La ciutat creixia, les muralles s'havien fet petites i van construir-se de noves. Van sorgir, en conseqüència, nous barris: el de la Ribera i el del Raval van prendre vida. És clar que, en dir nous barris, volem dir gent que hi viu, veïns que s'hi estableixen i que, naturalment, han de comptar amb mitjans de vida.

Entre aquells ciutadans medievals una de les fonts de vida seria, sens dubte, el treball artesà. Treball que permetia instal·lar els obradors o tallers en petits espais, a l'entrada de la casa i, de vegades, fins i tot al carrer.

Els qui treballaven un mateix ofici van anar instal·lant-se tots en un mateix indret, i van donar-li tal caràcter que l'ofici que hi realitzaven va passar fins i tot a denominar el carrer, i amb tal força que molts encara el conserven en l'actualitat. Per exemple, per citar-ne alguns dels molts que hi ha en el barri de la Ribera, podem citar: Argenters, Mirallers, Carders, Corders, Sombrerers o Abaixadors, entre d'altres. Però també en trobem al voltant de la catedral, és a dir, al centre de la ciutat de l'edat mitjana, com són: Dagueria, Llibreteria o Ollers.

Hi havia, però, excepcions. Aquells oficis que causaven molèsties als veïns van ser apartats del centre urbà amb el pas del temps. Així, trobem el cas dels tintorers de cotó, als quals un decret del batlle de l'any 1225 va assenyalar-los un lloc adequat per a instal·lar les seves indústries fora de la ciutat.

A l'edat mitjana els artesans eren anomenats ministeralis, d'on ve la paraula catalana menestral. Els artesans s'agrupaven en corporacions d'oficis, que en el segle XIV es van transformar en gremis. Eren organitzacions que tenien cura de la formació dels artesans i defensaven els seus interessos econòmics i professionals. També controlaven l'excés de producció i marcaven els preus.

Abaixadors

Igualaven el pèl dels draps de llana amb tisores grosses.

Apotecaris

Preparaven i venien medicaments.

Bastaixos de capçana

Traginaven càrregues damunt del cap.

Calafats

Fusters de ribera que construïen embarcacions.

Cervellers

Fabricants de capells de ferro que cobrien el crani.

Daguers

Fabricants de dagues, espases de fulla curta.

Estorers

Fabricaven o venien estores

Fustaniers

Teixidors de fundes de matalàs de cotó.

Garbelladors

Es dedicaven a garbellar cereals per compte d'altre.

Hortolans

Conreaven la terra.

Llogaters de mula

Llogaven bèsties de càrrega.

Manescals

Curaven les malalties a les bèsties.

Pedrenyalers

Fabricants d'una mena d'escopeta curta que es disparava amb pedrenyal (pedra foguera).

Rosariers

Feien i venien rosaris.

Sellers

Feien i adobaven selles i altres guarniments.

Tapiners

Produïen tapins, una espècie de sandàlia de dona.

Velers

Fabricaven i venien vels.

Xocolaters

Feien i venien xocolata.

Cada corporació tenia la seva confraria, agrupació de caràcter religiós amb funcions socials i benèfiques amb un sant patró que la representava. Ajudaven els que ho necessitaven i les vídues i els orfes.

El mestre artesà treballava a casa amb la col·laboració de la seva dona, els seus fills i filles i, si el negoci anava bé, tenia algun treballador, assalariat o esclau, i algun aprenent.

Els gremis eren una associació de treball i com a tal, com explica Pere Molas, eren persones jurídiques amb dret a propietat i, també, amb deutes. A més, cada gremi era diferent d'altres per la seva naturalesa, la seva estructura, el seu funcionament i la seva finalitat.

Quan un grup de persones que es dedicaven a un mateix treball decidien unir-se i formar una corporació gremial, aleshores es redactaven unes Ordenances (avui ho anomenaríem estatuts) que fixaven la norma del funcionament, i que indicaven els deures i els drets que es contreien per ser confrare. Les Ordenances es presentaven al monarca a fi que les aprovés. La seva redacció, dins les variants pròpies de cada ofici, tenien unes constants.

Els primers capítols eren purament de caràcter benèfico-religiós: compromís a l'assistència a la festa patronal i a deixar de treballar aquell dia. Aquest punt el trobem sempre molt remarcat i els historiadors coincideixen a l'hora d'afirmar que això indicaria que els diumenges i els dies festius també es treballaria. Era obligat, tot i això, d'anar als enterraments dels agremiats i, en alguns casos que estaven especificats, es pagava una determinada quantitat per a quedar exempts d'aquestes obligacions. La quantitat ingressada es repartia entre els més pobres.

Els Capítols determinaven també les quantitats que cadascun havia de pagar en fer l'ingrés en la confraria, després d'una quota que recollien els llevadors. A les confraries hi entraven també les dones i els menors d'edat.

A partir del segle XV, quan les confraries passen a ser més aviat unes organitzacions de treball, en els Capítols s'hi inclouen ordenances referents a la qualitat dels productes, i els qui vetllaven per un control de qualitat eren els "veedors" o inspectors, mestres en la tècnica de l'ofici.

Un Capítol estava dedicat a especificar l'examen o passantia que calia passar als aprenents per a obtenir l'oficialia, sense el qual no es podia obrir un obrador o taller. I no es podia tenir la categoria de mestre si no es tenia un obrador i el senyal o la marca de la fàbrica, que es transmetia per herència.

Sempre hi havia un compromís entre el mestre i l'aprenent amb intervenció del pare o tutor d'aquest. Els gremis regulaven la possibilitat d'accés al mestratge per mitjà d'un examen i d'una matrícula, que pressuposava una capacitat econòmica i una destresa per a accedir-hi.

Per poder presentar-se a l'examen s'havia de ser aprenent durant tres o quatre anys, segons el gremi, que es podien fer a la mateixa ciutat o a fora, però certificant sempre que s'havia acomplert el temps obligat a la casa d'un altres mestre. La condició d'aprenent estava molt subjectada al mestre en tot: l'ofici, el servei que havia de fer a la casa, i el permís per a sortir-ne.

# data[].attributes.attachment_link.description
dilluns, 30/08/2010 Barcelona, la vella colònia Julia Augusta Favencia Paterna Bàrcino de l'època romana, havia mantingut durant segles una mateixa configuració inclosa dintre de les muralles del segle IV. Però arribats al segle XIII, la vella Bàrcino va entrar ja de ple en una transformació que, iniciada temps abans, va ser provocada per la necessitat.

# data[].attributes.headline
Laura en aquest enllaç trobaràs info sobre ciutats, perquè has de completar les preguntes de recerca. Les parts de les ciutats

# data[].attributes.subject
Laura en aquest enllaç trobaràs info sobre ciutats, perquè has de completar les preguntes de recerca. Les parts de les ciutats

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Entre els segles XII i XIV, les ciutats eren centres de producció artesana i d'intercanvi de productes, ja que es va desenvolupar una burgesia pròspera que la governava. Els monarques van aprofitar el creixement d'aquesta burgesia per augmentar i consolidar el seu poder sobre la noblesa feudal. El gòtic fou el nou estil artístic que va permetre construir edificis més alts i esvelts, però a partir de mitjan segle XIV Europa va patir una crisi econòmica generalitzada.

Expansió agrària i creixement demogràfic.- A partir del segle XI, es van introduir una sèrie d'innovacions en l'agricultura, com ara la rotació triennal i l'ús dels fems dels animals com a adob i també nous instruments que van millorar el rendiment de la força dels animals de tir. Entre els segles XII i XIV, l'aplicació d'aquests avenços va suposar un augment de la productivitat a una gran part de l'Europa occidental.

1.2. Les ciutats, nous centres econòmics.- La millora de l'agricultura va estimular la revitalització i l'aparició de noves ciutats.Els agricultors, en produir més del que necessitaven per al consum, van generar un excedent d'aliments i de primeres matèries. Els propietaris de les terres, van cercar mercats on vendre aquests productes, i els trobaren a les florents ciutats europees. El creixement de la població va fomentar l'emigració d'una part dels camperols a les ciutats, on trobaven més llibertat personal i oportunitats per millorar la seua vida

2.3. Les grans rutes del comerç.- El comerç marítim va adquirir importància davant el terrestre per a les llargues distàncies. La causa era la major capacitat i velocitat dels vaixells. La primera gran ruta marítima es va obrir al Mediterrani per on s'importaven productes de luxe (seda i espècies) i s'exportaven teixits, armes i eines. Una segona ruta va ser la de l'Atlàntic i el Bàltic per on es transportaven llanes, vins, pells, fusta i blat.

3.1. L'aparició de la burgesia.- El creixement de les ciutats va transformar la societat feudal i va permetre la formació d'un nou grup social no privilegiat, la burgesia.La burgesia estava formada per persones dedicades a fer faenes artesanes i al comerç, que no depenien de cap senyor feudal.La base de la seua riquesa eren els diners que cobraven per la seva faena, per la venda dels seus productes o pels beneficis dels seus negocis. Segons la seua riquesa, es distingia l'alta burgesia, formada per grans comerciants i banquers, i la petita burgesia, formada per mestres artesans i petits comerciants.

3.2. El govern de les ciutats.- Les ciutats havien format comunes o assemblees de tots els veïns per organitzar el seu govern.Posteriorment ja elegien magistrats, dirigits per un batlle.L'ajuntament era l'edifici on es reunien i on guardaven el segell, l'escut d'armes o estendard, l'arxiu dels documents i el tresor de la ciutat. Amb el temps, el govern de les ciutats va anar passant a les mans de les famílies més riques de comerciants i banquers, que van constituir un grup privilegiat, el patriciat urbà.

3.3. La cultura urbana.- Als segles X i XI, llegir i escriure era una tasca reservada als clergues, funcionaris reials i mercaders rics, però, a mesura que avançava el segle XII, la millora de les condicions econòmiques i el desenvolupament de la vida urbana va propiciar la il·lustració d'alguns nobles i burgesos. La necessitat de coneixements va potenciar el desenvolupament de les escoles a les ciutats (dependents de l'Església o municipals) i de les universitats.

4.3. Les guerres entre les monarquies europees.- Es van originar nombrosos enfrontaments entre els monarques europeus per consolidar el poder i establir un regne amb fronteres clares. El conflicte més greu va ser la Guerra dels Cent Anys, que va enfrontar França i Anglaterra (1337 i 1453). La guerra es va iniciar per la pretensió del monarca anglés de ser reconegut com a rei de França, però encara que els anglesos van ocupar durant anys una bona part del territori francés, el conflicte va acabar amb la victòria de Carles VII de França

5.1. La fam, la guerra, la pesta.- Des de principis del segle XIV, es va produir a Europa una crisi agrària a conseqüència d'un seguit de males collites, la producció de blat va minvar i la fam es va expandir per tot el continent, mentre continuaven els danys provocats per les freqüents guerres entre senyors feudals.L'any més dur va ser el 1347, quan la Pesta Negra va assolar Europa, afectant una població subalimentada i provocant una gran mortalitat.

5.2. Les revoltes dels camperols.- El descens de la població va tenir efectes immediats al camp, on va començar a escassejar la mà d'obra i moltes terres de cultiu van quedar abandonades. Els senyors van veure com les seues rendes disminuïen, i per compensar aquest desequilibri van augmentar els impostos als serfs. La manca d'aliments, la pujada dels preus i l'empitjorament de les condicions de vida van fer augmentar les tensions socials.

5.3. Les revoltes urbanes.- La crisi va arribar també a les ciutats, on la mortalitat va ser encara més elevada que en les zones rurals. Davant l'augment de la misèria, els grups més desfavorits van exigir millores i accés als càrrecs municipals, monopolitzats pel patriciat urbà. Les revoltes a les ciutats europees anaren acompanyades d'assalts als barris jueus (pogroms)

6.1. Les noves construccions urbanes.- Des del segle XII, noves tècniques constructives van permetre que sorgís un nou estil artístic: el gòtic.El desenvolupament de l'economia i l'augment de la població va originar la necessitat de noves construccions.Es van aixecar palaus per a nobles i mercaders, ajuntaments per al govern de la ciutat i llotges per als mercaders.La ciutat medieval va elevar grans catedrals de pedra, símbols del poder econòmic i del prestigi de les ciutats, i de la fe en Déu dels seus habitants.

6.2. Les catedrals i les esglésies gòtiques.- Les principals característiques de l'arquitectura gòtica són: l'ús d'un nou tipus d'arc (ogival), d'un nou tipus de volta (de creueria), amb grans finestrals coberts amb vidrieres de colors. Als murs exteriors s'utilitzava un sistema complex d'arcbotants i contraforts, mentre la planta va continuar sent de creu llatina.

L'escultura.- L'escultura gòtica decorava les façanes de les esglésies, on també s'utilitzaven gàrgoles.A partir del segle XIV, l'escultura es va independitzar de l'arquitectura i es va mostrar en retaules que decoraven les esglésies o en monuments funeraris.L'escultura gòtica era molt més realista, tant en els vestits com en la representació del rostre humà.Va començar a dotar de volum i de moviment als personatges, cada vegada més naturals.

7.2. La pintura.- La pintura gòtica mostrava la preocupació per nous aspectes com ara la representació de la profunditat o l'estudi anatòmic dels personatges, etc. ja que a la pintura gòtica li interessava plasmar la realitat; amb retrats fidels dels homes i les dones de l'època.

* * * Més informació en aquest blog a TEMA 3: LA CIUTAT MEDIEVAL ( cliqueu damunt de l'enllaç anterior)

# data[].attributes.attachment_link.description
Entre els segles XII i XIV, les ciutats eren centres de producció artesana i d'intercanvi de productes, ja que es va desenvolupar una burgesia pròspera que la governava. Els monarques van aprofitar el creixement d'aquesta burgesia per augmentar i consolidar el seu poder sobre la noblesa feudal.

# data[].attributes.headline
Marta cal que completis la informació i expliquis les parts del castell. Trobaràs informació al següent enllaç

# data[].attributes.subject
Marta cal que completis la informació i expliquis les parts del castell. Trobaràs informació al següent enllaç

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
El comerç també va experimentar un gran desenvolupament a partir del segle XII, perquè el creixement de la població va augmentar les necessitats de productes.

A mesura que les ciutats medievals van anar desenvolupant-se, i hi acudien amb més freqüència mercaders que portaven objectes variats i luxosos, els senyors feudals van estimar-se més de cobrar les seves rendes en diners (moneda) que no pas en espècies o en treball.

Fins i tot es va generalitzar la possibilitat de redempció (recuperació de la llibertat personal) per part dels serfs, mitjançant el pagament d'una determinada quantitat de diners. Cal tenir en compte que es tractava d'una època de creixement demogràfic, en la qual ja no era necessari retenir els treballadors de la terra.

Les famílies pageses, que tradicionalment havien practicat una economia de subsistència i autoabastament, no disposaven de diners. Per tant, es van veure obligats a cercar noves fórmules per a obtenir-lo. En la mesura del que va ser possible, van transformar els seus conreus i es van especialitzar en aquells productes que tinguessin demanda a les ciutats per a aconseguir diners a canvi. Amb aquests diners, podrien adquirir els productes manufacturats oferts pels artesans i la resta el lliuraven al senyor.

Tot això va potenciar la generalització creixent de l'agricultura de mercat i va fer que s'intensifiquessin les relacions entre les ciutats i el món rural. En aquests bescanvis, els habitants de la ciutat van aconseguir progressivament una posició d'avantatge enfront del camperolat o pagesia.

La població pagesa va viure una època de canvis. A les contrades on es podien conrear productes fàcils de vendre, hi va haver famílies que es van enriquir i que, fins i tot, van arribar a llogar més terres i contractar persones per tal d'obtenir més beneficis. D'altres famílies no van tenir aquesta possibilitat i van viure sotmeses a les pressions cada cop més dures dels senyors i de l'Església. Hi va haver altres persones que van aconseguir comprar la seva llibertat i establir-se a les ciutats.

Aquest renaixement del comerç no es pot separar de les transformacions agràries i del desenvolupament de les ciutats emmurallades, centres d'activitats mercantils i industrials.

El desenvolupament del comerç interior entre les ciutats i el món rural, i també el comerç amb països llunyans, va portar a l'increment del nombre de persones que s'hi dedicaven i a fer que s'organitzessin per afrontar els possibles obstacles. En els seus viatges trobaven amb freqüència assaltants que els robaven les mercaderies.

Els comerciants havien de pagar molts tributs als senyors perquè els deixessin vendre els seus productes a l'interior de la senyoria o simplement per a poder travessar-la. Per això, els comerciants van organitzar caravanes i van demanar suport als monarques.

La monarquia va intervenir en molts països i va proporcionar llocs espaiosos, ben vigilats i defensats, per tal que s'hi poguessin realitzar de forma periòdica les fires o mercats. Una de les raons més importants del suport de les monarquies als comerciants va ser la possibilitat de cobrar-los tributs. Cal tenir en compte les grans necessitats financeres de les monarquies i la dificultat que tenien per a recaptar tributs a les terres dels senyors i de l'Església. Als monarques els convenia que els negocis comercials prosperessin i que, a més, s'efectuessin en indrets prèviament privats, per tal de facilitar-ne el seu control.

La reactivació del comerç es va produir per la multiplicació de fires i mercats setmanals a les àrees rurals i el desenvolupament comercial a llarga distància.

Les fires i els mercats van facilitar que els pagesos medievals comencessin a treballar determinades espècies en funció de la seva venda a mercats o fires anyals, i altres ocupessin els suburbis de les ciutats per a oferir els seus productes a una demanda urbana creixent i rendible.

L'augment del comerç va comportar l'aparició de noves tècniques bancàries i financeres a Europa. En totes les fires o mercats hi havia també la figura del canvista. Com que cada Estat, per petit que fos, encunyava i utilitzava la seva pròpia moneda, calia que algú en tingués una gran varietat i en facilités els canvis per a efectuar la compra-venda. A més, freqüentment els canvistes concedien préstecs, que després cobraven amb interessos. Amb el pas del temps, aquesta activitat donaria lloc a l'aparició de la banca.

En el període comprès entre l'any 400 i el 1000, aproximadament, l'Europa occidental era una regió subdesenvolupada en comparació amb l'Imperi Bizantí i el califat islàmic, un territori assolat pels desordres polítics i per la manca de seguretat, amb una economia de subsistència i poca circulació de mercaderies.

A partir del segle X, va viure's un primer renaixement del comerç en els ports de Nàpols, Ravenna, Pisa o Venècia, entre d'altres, que iniciarien un canvi fonamental: els bizantins i els àrabs començarien a ser desplaçats com a intermediaris en el comerç entre Orient i Occident. Així, la ruta comercial del Mediterrani relacionava les ciutats de la costa de les penínsules Ibèrica i Itàlica amb els ports musulmans i de l'Imperi bizantí.

Des de finals del segle XII i principis del XIII, els ports de la Península Itàlica dominarien la Mediterrània oriental. Venècia, que practicava el comerç, legal i de contraban, amb Bizanci i, alhora, mantenia relacions comercials amb l'islam (espècies, perfums, ivori, porcellana, tèxtils i oli), tindria l'hegemonia en l'activitat comercial.

Els pelegrinatges i les croades tindrien un paper molt important en aquest renaixement comercial que es manifestaria amb l'ampliació i renovació de rutes i del volum, nombre i qualitat de les mercaderies, amb l'aparició de les primeres associacions armades de mercaders, i amb la de noves fires i mercats fixos. Els viatges comercials sovint eren molt cars i van començar a finançar-se a crèdit. I per evitar els robatoris es van establir les lletres de canvi, que permetien viatjar sense portar diners en metàl·lic.

A l'Europa occidental, es va incrementar notablement la capacitat adquisitiva dels sectors més poderosos, els quals van sentir-se atrets pels productes procedents de l'Orient: espècies per a conservar i amanir els aliments (pebre, canyella, comí, etc.), tints, perfums, teixits de seda i molts altres objectes de luxe.

La decadència de Bizanci va deixar el control del comerç amb Orient a mans de ciutats mediterrànies, com Venècia, Gènova o Barcelona. Des d'aquestes ciutats es distribuïen les mercaderies cap a l'interior del continent.

El desenvolupament d'intercanvis a llarga distància va permetre el creixement de ciutats del nord europeu com Gènova, Milà, Pisa i Venècia, que, juntament amb d'altres ciutats mediterrànies com Marsella i Barcelona, connectarien amb les ciutats de Constantinoble, Antioquia i Alexandria, on carregaven sedes, espècies, perfums i pells que arribaven per rutes caravaneres des de l'Extrem Orient. El pagament es feia amb l'or que arribava del Sudan als ports del nord d'Àfrica i que, al seu torn, es pagava amb mercaderies orientals i occidentals, i amb la plata de les mines de l'Europa central.

Va resultar d'essencial importància una ruta comercial terrestre que enllaçava el nord d'Itàlia amb el nord d'Europa (Alemanya, Flandes), arribant a comunicar els ports portuguesos (Lisboa) i del Cantàbric (Bilbao, Santander) amb les ciutats flamenques (Bruges, Anvers), alemanyes (Hamburg, Lübeck) i fins i tot russes. D'aquesta manera, al Bàltic i al Mar del Nord es va produir una gran activitat comercial.

Els comerciants de les ciutats més importants del nord d'Europa van arribar a crear al segle XIII una lliga, la Hansa, per tal de controlar el comerç que s'hi realitzava. A través de la Hansa s'intercanviaven les llanes castellanes i angleses; els vins francesos; l'estany anglès, i l'ambre, les pells, la fusta i el blat del Bàltic.

Etiquetes: Desenvolupament agrari i aparició de les ciutats medievals, Història Medieval

# data[].attributes.attachment_link.title
Desenvolupament comercial i inicis de l'economia de mercat

# data[].attributes.attachment_link.description
El comerç també va experimentar un gran desenvolupament a partir del segle XII, perquè el creixement de la població va augmentar les necessitats de productes. A mesura que les ciutats medievals van anar desenvolupant-se, i hi acudien amb més freqüència mercaders que portaven objectes variats i luxosos, els senyors feudals van estimar-se més de cobrar les seves rendes en diners (moneda) que no pas en espècies o en treball.

# data[].attributes.headline
                                                        Castells

# data[].attributes.subject
                                                        Castells

# data[].attributes.headline
                       Ciutats mediavals

# data[].attributes.subject
                       Ciutats mediavals

# data[].attributes.headline
                                                      Alex flores

# data[].attributes.subject
                                                      Alex flores

# data[].attributes.headline
                                                     David Soler

# data[].attributes.subject
                                                     David Soler

# data[].attributes.headline
                                                        Ian martin

# data[].attributes.subject
                                                        Ian martin

# data[].attributes.headline
                                                                                           Laura espinola

# data[].attributes.subject
                                                                                           Laura espinola

# data[].attributes.headline
                                                                                                     Marta vivancos

# data[].attributes.subject
                                                                                                     Marta vivancos