# data[].attributes.body
La mal de Octavian Goga
Mândra apelor crăiasă,

Ne-ntâlnirăm azi în cale,

Eu, cu gândurile mele,

Tu, cu valurile tale.

Prinşi de-o tainică chemare,

Ne privim acum în faţă,

Tu, eterna vremii doamnă,

Eu, un strop răzleţ de viaţă.

🤬 te văd, din clipă-n clipă,

Mintea-mi zgribură şi cade,

Simt moşia ta 🤬 creşte

Şi hotarul meu 🤬 scade.

Ţi-ai pornit nemărginirea

Să mă-nfrunte, să mă frângă...

Râd talazurile tale

De luntriţa mea nătângă.

Tu mă birui, fără luptă,

Pururi neînvinsă mare,

Ochii călători pe ape

Tremură şi-ţi cer iertare...

Spre adâncurile albe

Îmi îndrept umila rugă!

Mă primeşte-ntotdeauna

Ucenic să-ţi fiu, şi slugă.

Lasă-mă uitat la malu-ţi...

Să mă uit aşa departe:

Din întinderea albastră

Voi citi ca dintr-o carte...

# data[].attributes.body
La mare- Lucian Blaga

Viţe roşii, viţe verzi sugrumă casele-n lăstări sălbatici şi vânjoşi-asemenea unor plopi ce-şi strânâg în braţe prada. Soarele în răsărit-de sânge-şi spală-n mare lancile, cu care a ucis în goană noaptea ca pe-o fiară. Eu stau pe ţărm şi-sufletul mi-e dus de-acasa. S-a pierdut pe-o cărăruire-n nesfârşit şi nu-şi gaseşte drumul înapoi.

# data[].attributes.body
Nicolae Vălăreanu Sârbu

Zâne din păduri fermecate

Din munţi coboară pe cărări înguste

zâne din păduri fermecate

ce nu se mai ascund vederii

şi îi iubesc pe oameni.

Am pornit să le întâlnesc fără reticenţe,

frumosul capătă contur şi formă

în fiecare femeie

cu pieptul înflorit în lumină.

În amiaza mea se înalţă cântări,

mă regăsesc în sunete sculptate

pe chipul tău de zăpadă

şi mă îndrăgostesc.
https://youtu.be/1z8zZBBkIRw

# data[].attributes.body
Meditație în ritm de maree
A.E.Baconsky

Numai tăcând şi gândindu-te singur la toate,
ajungi să-nţelegi că din tot ce-ai fi vrut prea puţine rămân lângă tine,
numai văzând  se-aprind şi se sting noaptea toate cărările tale greşite – numai lăsând
să te-nvăluie pulberea lor vei ajunge să ştii
că regretul e şarpele galben pe care-ntr-un vis
îl auzeai ca pe-un râu adormind la picioarele tale,
adormind şi trezindu-se iar. Fără cuvânt, fără strigăt:
drumul pe care-ai umblat, ori că-l strigi, ori că-l fluieri,
nu se va-ntoarce la tine; ghemul lui negru şi brun
cineva l-a zvârlit în ocean. Decât orice părere de rău
e mai bună tăcerea. Numai tăcând şi gândindu-te singur
ajungi să-nţelegi că trecutul e-o casă pustie, pentru toate
păcatele tale izbăvirea e numai în timp, e numai în roşu,
e numai în oameni, în faptele lor. Linişte-n urmă!
Totul e numai acolo-nainte, totul e-n faţă. Aleargă uitând,
ceea ce nu vei uita va veni după tine o dată cu turma
de cerbi străvezii, care sunt poate visele tale.
Totul e doar înainte, totul sunt anii
care ard şi te-ntâmpină-n cale.

# data[].attributes.body
Și dacă…

Şi dacă ramuri bat în geam
Şi se cutremur plopii,
E ca în minte să te am
Şi-ncet să te apropii.

Şi dacă stele bat în lac
Adâncu-i luminându-l,
E ca durerea mea s-o-mpac Înseninându-mi gândul.

Şi dacă norii deşi se duc
De iese-n luciu luna,
E ca aminte să-mi aduc
De tine-ntotdeauna.

# data[].attributes.body
Neguri albe, strălucite
Naşte luna argintie,
Ea le scoate peste ape,
Le întinde pe câmpie;

S-adun flori în şezătoare
De painjen tort să rumpă,
Şi anină-n haina nopţii
Boabe mari de piatră scumpă.

Lângă lac, pe care norii
Au urzit o umbră fină,
Ruptă de mişcări de valuri
Ca de bulgări de lumină.

Dându-şi trestia-ntr-o parte,
Stă copila lin plecată,
Trandafiri aruncă roşii
Peste unda fermecată.

Ca să vad-un chip, se uită
aleargă apa-n cercuri,
Căci vrăjit de mult e lacul
De-un cuvânt al sfintei Miercuri;

Ca să iasă chipu-n faţă,
Trandafiri aruncă tineri,
Căci vrăjiţi sunt trandafirii
De-un cuvânt al sfintei Vineri.

Ea se uită… Păru-i galben,
Faţa ei lucesc în lună,
Iar în ochii ei albaştri
Toate basmele s-adună.

# data[].attributes.body
Izvorul nopţii – Lucian Blaga

Frumoaso,

ţi-s ochii-aşa de negri încât seara

când stau culcat cu capu-n poala ta

îmi pare

că ochii tăi, adânci, sunt izvorul

din care tainic curge noaptea peste văi

şi peste munţi şi peste seşuri

acoperind pământul

c-o mare de-ntuneric.

Aşa-s de negri ochii tăi,

lumina mea.

# data[].attributes.body
Trecut-au anii ca nori lungi pe şesuri
Şi niciodată n-or să vie iară,
Căci nu mă-ncântă azi 🤬 mă mişcară
Poveşti şi doine, ghicitori, eresuri,

Ce fruntea-mi de copil o-nseninară,
Abia-nţelese, pline de-nţelesuri -
Cu-a tale umbre azi în van mă-mpesuri,
O, ceas al tainei, asfinţit de sară.

Să smulg un sunet din trecutul vieţii,
Să fac, o, suflet, ca din nou să tremuri
Cu mâna mea în van pe liră lunec;

Pierdut e totu-n zarea tinereţii
Şi mută-i gura dulce-a altor vremuri,
Iar timpul creşte-n urma mea... mă-ntunec!

# data[].attributes.body
Necunoscuta care se vindea

N-a vrut să-mi spună-n prima zi cine era,

Dar fiindcă ea aflase cine sunt -

Poetul poreclit "Fluieră-vânt" -

Şi fiindcă mă ruga stăruitor

Să-i fiu şi eu, din când în când, cumpărător,

Sinceritatea ei m-a-nduioşat

Şi-n cadrul preţului fixat -

Un preţ absurd,

Ridicul

Şi meschin,

Cu care-aş fi băut un kilogram de vin -

M-am îmbătat de gura ei

Şi-am adormit

Pe laurii idilelor lui Teocrit...

Dar vai!...

Necunoscuta se vindea

Nu numai mie, dar şi altora!...

Şi-azi un ciocoi,

Iar mâine un calic

O cumpărau la fel - mai pe nimic -

Căci ea - flămândă veşnic - se grăbea

Să-şi vândă gura dulce ca la tarapana!...

Eu singur doar nu m-am sfiit să-i spun

Că-s gata să-i ofer un preţ mai bun -

Dar 🤬 îi luase mintea Dumnezeu,

Necunoscuta s-a spălat pe mâini cu preţul meu...

Şi-atunci -

De teamă să n-o bat,

Sau s-o ucid

Şi s-o ascund sub pat -

Deşi-o iubeam, am renunţat la ea

Şi n-am mai vrut să ştiu cine era!...

Dar într-o zi cu ploaie şi cu vânt,

Necunoscuta care se vindea,

S-a dat la fund

Şi-a dispărut...

Şi nimeni n-a mai întrebat de ea

De când intrase, parcă, în pământ,

Cu numele-i mereu necunoscut...

Şi totuşi, Eu

Am întâlnit-o iar,

Dar nu ca altădată, pe trotuar,

La cafenea,

Sau în tramvai...

Am regăsit-o-n ziua de-ntâi de mai,

Ascunsă de un sfert de veac într-un sertar,

În care sta de veghe cuminte,

Şi-aştepta

O zi să-mi mai aduc aminte şi de ea!...

Dar ce păcat

Că regăsirea ei m-a-ndurerat...

Şi-n loc s-o mai sărut -

🤬 aş fi vrut -

Am început să plâng cu-adevărat!...

Necunoscuta care se vindea

De data asta, nu mai era Ea -

Era doar vechea ei forografie,

Pe care mi-o dăduse numai mie!...

Şi-acum,

Cred c-aţi ghicit cine era

Necunoscuta care se vindea...

Era chiar tinereţea mea!...

https://youtu.be/oNjQXmoxiQ8

# data[].attributes.body
Altfel de George Bacovia

Omul începuse să vorbească singur...

Şi totul se mişca în umbre trecătoare -

Un cer de plumb de-a pururea domnea,

Iar creierul ardea ca flacăra de soare.

Nimic. Pustiul tot mai larg părea...

Şi-n noaptea lui amară tăcuse orice cânt, -

Şi-nvineţit de gânduri, cu fruntea în pământ,

Omul începuse să vorbească singur...

# data[].attributes.body
Oaspeții caselor noastre, cocostârci și rândunele,
Părăsit-au a lor cuiburi ș-au fugit de zile rele;
Cârdurile de cocoare, înșirându-se-n lung zbor,
Pribegit-au urmărite de al nostru jalnic dor.

Vesela verde câmpie acu-i tristă, veștejită,
Lunca, bătută de brumă, acum pare ruginită;
Frunzele-i cad, zbor în aer, și de crengi se dezlipesc,
Ca frumoasele iluzii dintr-un suflet omenesc.

Din tuspatru părți a lumei se ridică-nalt pe ceruri,
Ca balauri din poveste, nouri negri, plini de geruri.
Soarele iubit s-ascunde, iar pe sub grozavii nori
Trece-un cârd de corbi iernatici prin văzduh croncănitori.

Ziua scade; iarna vine, vine pe crivăț călare!
Vântul șuieră prin hornuri, răspândind înfiorare.
Boii rag, caii rânchează, cânii latră la un loc,
Omul, trist, cade pe gânduri și s-apropie de foc

# data[].attributes.body
Ce-ți doresc eu ție, dulce Românie
de Mihai Eminescu

Ce-ţi doresc eu ţie, dulce Românie,
Ţara mea de glorii, ţara mea de dor?
Braţele nervoase, arma de tărie,
La trecutu-ţi mare, mare viitor!
Fiarbă vinu-n cupe, spumege pocalul,
Dacă fiii-ţi mândri aste le nutresc;
Căci rămâne stânca, deşi moare valul,
Dulce Românie, asta ţi-o doresc.

Vis de răzbunare negru ca mormântul
Spada ta de sânge duşman fumegând,
Şi deasupra idrei fluture cu vântul
Visul tău de glorii falnic triumfând,
Spună lumii large steaguri tricoloare,
Spună ce-i poporul mare, românesc,
Când s-aprinde sacru candida-i vâlvoare,
Dulce Românie, asta ţi-o doresc.

Îngerul iubirii, îngerul de pace,
Pe altarul Vestei tainic surâzând,
Ce pe Marte-n glorii să orbească-l face,
Când cu lampa-i zboară lumea luminând,
El pe sânu-ţi vergin încă să coboare,
Guste fericirea raiului ceresc,
Tu îl strânge-n braţe, tu îi fă altare,
Dulce Românie, asta ţi-o doresc.

Ce-ţi doresc eu ţie, dulce Românie,
Tânără mireasă, mamă cu amor!
Fiii tăi trăiască numai în frăţie
Ca a nopţii stele, ca a zilei zori,
Viaţa în vecie, glorii, bucurie,
Arme cu tărie, suflet românesc,
Vis de vitejie, fală şi mândrie,
Dulce Românie, asta ţi-o doresc!

https://youtu.be/GLQE986yKTc

# data[].attributes.body
Criticilor mei - Mihai Eminescu

Multe flori sunt, dar puține
Rod în lume o să poarte,
Toate bat la poarta vieții,
Dar se scutur multe moarte.

E ușor a scrie versuri,
Când nimic nu ai a spune,
Înșirând cuvinte goale
Ce din coadă au să sune.

Dar când inima-ți frământă
Doruri vii și patimi multe,
Ș-a lor glasuri a ta minte
Stă pe toate să le-asculte,

Ca și flori în poarta vieții,
Bat la porțile gândirii,
Toate cer intrare-n lume,
Cer veșmintele vorbirii.

Pentru-a tale proprii patimi,
Pentru propria-ți viață,
Unde ai judecătorii,
Nendurații ochi de gheață?

Ah! atuncea ți se pare
Că pe cap îți cade cerul
Unde vei găsi cuvântul
Ce exprimă adevărul?

Critici voi, cu flori deșerte,
Care roade n-ați adus -
E ușor a scrie versuri,
Când nimic nu ai de spus.

https://www.youtube.com/watch?v=b2A5w-1faqI

# data[].attributes.body
Inger de paza
Mihai Eminescu

Când sufletu-mi noaptea veghea în extaze,

Vedeam ca în vis pe-al meu înger de pază,

Încins cu o haină de umbre şi raze,

C-asupră-mi c-un zâmbet aripele-a-ntins;

Dar cu. te văzui într-o palidă haină,

Copilă cuprinsă de dor şi de taină,

Fugi acel înger de ochiu-ţi învins.

Eşti demon, copilă, că numai c-o zare

Din genele-ţi lunge, din ochiul tău mare

Făcuşi pe-al meu înger cu spaimă să zboare,

El, veghea mea sfântă, amicul fidel?

Ori poate!... O-nchide lungi genele tale,

Să pot recunoaşte trăsurile-ţi pale,

Căci tu - tu eşti el.

https://youtu.be/NqAOGduIFbg

# data[].attributes.body
Grădina mea
- Sappho

Am o grădină, o grădină de vise,

În cazul în care șuierătoarea rece briza leagănă
Cu ușurință mirosurile de mere,

Și din frunzele care strălucesc și tremură
Jos pe fluxurile pleoapelor mele
Un râu de somn.

# data[].attributes.headline
De-aş fi ştiut…                   De-aş fi ştiut că anii fug                        Și tinereţea mea va trece, M-aş fi născut un râu… să curg                              Veşnic, cu apă rece.         De-aş fi ştiut că timpul zboară                                   Şi îmi răpeşte frumuseţea, M-aş fi născut o floare rară, Să şterg din om tristeţea. De-aş fi ştiut că viaţa este Eternul drum spre moarte, M-aş fi născut ca o poveste, Scrisă într-o carte...         Dar n-am ştiut… şi m-am născut                                  Cu acest chip de muritor, Ce-ţi poartă al dragostei cuvânt                                    În sufletul de visător.                                                     

# data[].attributes.subject
De-aş fi ştiut…                   De-aş fi ştiut că anii fug                        Și tinereţea mea va trece, M-aş fi născut un râu… să curg                              Veşnic, cu apă rece.         De-aş fi ştiut că timpul zboară                                   Şi îmi răpeşte frumuseţea, M-aş fi născut o floare rară, Să şterg din om tristeţea. De-aş fi ştiut că viaţa este Eternul drum spre moarte, M-aş fi născut ca o poveste, Scrisă într-o carte...         Dar n-am ştiut… şi m-am născut                                  Cu acest chip de muritor, Ce-ţi poartă al dragostei cuvânt                                    În sufletul de visător.                                                     

# data[].attributes.body
Claudiu Vaduva

https://youtu.be/YsKKuCUYUMU

# data[].attributes.body
https://g.co/kgs/gq6iqHUrcan Maria

# data[].attributes.attachment_link.description
Faceți clic aici dacă nu sunteți redirecționat în câteva secunde. imagini Pin by Olivia Stanciu on poezii | Poems, Poetry ro.pinterest.com Este posibil ca aceste imagini să fie protejate de drepturi de autor.

# data[].attributes.body
https://youtu.be/YxeFT2euqjAIoana Urcan

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Faceți clic aici dacă nu sunteți redirecționat în câteva secunde.

imagini
Lumea lui Scolarel...: Lectură clasa a IV-a: Învață de la toate

lumealuiscolarel.blogspot.com

Este posibil ca aceste imagini să fie protejate de drepturi de autor.

# data[].attributes.attachment_link.description
Faceți clic aici dacă nu sunteți redirecționat în câteva secunde. imagini Lumea lui Scolarel...: Lectură clasa a IV-a: Învață de la toate lumealuiscolarel.blogspot.com Este posibil ca aceste imagini să fie protejate de drepturi de autor.

# data[].attributes.body
de Mihai Eminescu

Pe lângă plopii fără soț
Adesea am trecut;
Mă cunoșteau vecinii toți -
Tu nu m-ai cunoscut.

La geamul tău ce strălucea
Privii atât de des;
O lume toată-nțelegea -
Tu nu m-ai înțeles.

De câte ori am așteptat
O șoaptă de răspuns!
O zi din viață să-mi fi dat,
O zi mi-era de-ajuns;

O oră să fi fost amici,
Să ne iubim cu dor,
S-ascult de glasul gurii mici
O oră, și să mor.

Dându-mi din ochiul tău senin
O rază dinadins,
În calea timpilor ce vin
O stea s-ar fi aprins;

Ai fi trăit în veci de veci
Și rânduri de vieți,
Cu ale tale brațe reci
Înmărmureai măreț,

Un chip de-a pururi adorat
nu mai au perechi
Acele zâne ce străbat
Din timpurile vechi.

Căci te iubeam cu ochi păgâni
Și plini de suferinți,
Ce mi-i lăsară din bătrâni
Părinții din părinți.

Azi nici măcar îmi pare rău
Că trec cu mult mai rar,
Că cu tristeță capul tău
Se-ntoarce în zadar,

Căci azi le semeni tuturor
La umblet și la port,
Și te privesc nepăsător
C-un rece ochi de mort.

Tu trebuia să te cuprinzi
De acel farmec sfânt,
Și noaptea candelă s-aprinzi
Iubirii pe pământ.

https://youtu.be/Gv7a4ptSXpc

# data[].attributes.body
Lacul - Mihai Eminescu
Lacul codrilor albastru
Nuferi galbeni îl încarcă;
Tresărind în cercuri albe
El cutremură o barcă.

Și eu trec de-a lung de maluri,
Parc-ascult și parc-aștept
Ea din trestii să răsară
Și să-mi cadă lin pe piept;

Să sărim în luntrea mică,
Îngânați de glas de ape,
Și să scap din mână cârma,
Și lopețile să-mi scape;

Să plutim cuprinși de farmec
Sub lumina blândei lune -
Vântu-n trestii lin foșnească,
Undoioasa apă sune!

Dar nu vine... Singuratic
În zadar suspin și sufăr
Lângă lacul cel albastru
Încărcat cu flori de nufăr.

# data[].attributes.body
Trecut-au anii
de Mihai Eminescu

Trecut-au anii ca nori lungi pe șesuri
Și niciodată n-or să vie iară,
Căci nu mă-ncântă azi c.um mă mișcară
Povești și doine, ghicitori, eresuri,

Ce fruntea-mi de copil o-nseninară,
Abia-nțelese, pline de-nțelesuri -
Cu-a tale umbre azi în van mă-mpresuri,
O, ceas al tainei, asfințit de sară.

Să smulg un sunet din trecutul vieții,
Să fac, o, suflet, ca din nou să tremuri
Cu mâna mea în van pe liră lunec;

Pierdut e totu-n zarea tinereții
Și mută-i gura dulce-a altor vremuri,
Iar timpul crește-n urma mea... mă-ntunec!