# data[].attributes.body
1) מתי מלחמת ההתשה החלה ומתי הסתיימה?
כיצד מתוארת מלחמת ההתשה?
2)האם ידוע על מס' ההרוגים?
3)צייני 2 פעולות שאחד מן העדים נקט בהם בעת המלחמה.
4)מה היתרון האסטרטגי שהיה לעדים?
5)כיצד הרכבת שימשה את המצרים בעת המלחמה?
6)מה התחושות שעלו בהם?
7)מה הדברים שהם ציינו לטובה?
8)ישנה ביקורת במהלך הסרטון, כתבי מה היא ולמי היא מופנית.
9)מה היו תוצאות המלחמה? והאם לדעתם הייתה הפקת לקחים ממנה?

# data[].attributes.headline
צפו בסרטון והשיבו על השאלות שמתחתיו

# data[].attributes.subject
צפו בסרטון והשיבו על השאלות שמתחתיו

# data[].attributes.attachment_link.title
למה נשכחה מלחמת ההתשה

# data[].attributes.headline
קראו את עדותו האישית של האלוף (מיל) יוסי פלד, מג"ד שריון על מלחמת ההתשה וענו על השאלות הבאות:

# data[].attributes.subject
קראו את עדותו האישית של האלוף (מיל) יוסי פלד, מג"ד שריון על מלחמת ההתשה וענו על השאלות הבאות:

# data[].attributes.body
1)איזה קשיים הוא מתאר בעדותו? ומה הקושי המרכזי?
2)מה היה העוגן שהיה להם במלחמה?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
בדצמבר 2002 החליטה ממשלת ישראל לחלק ללוחמי מלחמת ההתשה אות מערכה (החלטות דומות התקבלו בתום מרבית מלחמות ישראל). בעקבות ההחלטה פירסם עיתון "במחנה" לקט עדויות אישיות מאת מפקדים ולוחמים במלחמת ההתשה. להלן עדותו האישית של האלוף (מיל) יוסי פלד, מג"ד שריון בזמן המלחמה:

"אני חושב שההחלטה להעניק את האות חשובה מאוד. מבחינתי, זו אחת המלחמות היותר קשות שידע צה"ל. אין לי שום הסבר מדוע המלחמה נשכחה ברבות השנים. זו היתה מלחמה קשה ומתישה, כשמה כן היא, ויכול להיות שאנשים ביקשו להדחיק אותה מהזיכרון. אני עברתי את המלחמה כמג"ד - ילד. הייתי אז המג"ד הכי צעיר בצה"ל, בן 26. שירתתי מתחילת

מלחמת ההתשה ועד סיומה כמג"ד שריון. בכל יום אתה מתעורר ומגלה שיש לך נפגעים, הרוגים ופצועים. כל יום ויום. זה היה מאוד קשה והצריך המון כוחות נפש.

זו הייתה המלחמה הכי קשה שהכרתי כי לא הייתה בה הכרעה. בדרך כלל מלחמה נגמרת בהכרעה, אבל לא זו.

ההתשה לא הייתה מסוג המלחמות שצה"ל הכיר: מלחמה של תנועה ותמרון. זו הייתה מלחמה סטטית. נלחמנו מול צבא מצרים, שכושר היכולת שלו לסבול אבידות היה הרבה יותר גבוה משלנו. אני לא אומר את זה לזכותם, אלא לזכותנו. היו להם הרבה יותר נפגעים מאתנו. היתרון שלנו, שטמון בתנועה, בתמרון ובתחכום, ניטל מאתנו.

הבעיה המרכזית שלנו כמפקדים הייתה לטפל בלוחמים הצעירים בני 19-18, שבכל פעם עוד אחד מהחברים שלהם נהרג. הייתה לי פלוגה מבצעית בגדוד שכמעט חצי ממנה נפגעה במהלך המלחמה. היינו צריכים לשמור על ערנות, כוננות גבוהה ומורל גבוה ולהיזהר ששיגרה לא תהפוך לשאננות. עוד יום תחת אש ועוד אחד, אנשים עלולים להתחיל להתייחס לזה באפטיה וזו הייתה אחת הסכנות הגדולות שלנו. איך עושים את זה? מסבירים לחיילים הצעירים את מהות המלחמה. צריך להיות איתם פיזית ולא להתנהג בריחוק: לשהות איתם בלילות במוצבים ועם הטנקיסטים לאורך התעלה צמוד לסוללה. הרי היתרון היחיד שיש למפקד שמבוגר בכמה שנים מחייליו הוא הניסיון. המטרה שלי הייתה לנסות להעביר להם את הניסיון שהצטבר. היו אין סוף רגעים קשים במלחמה: כשמפקד פלוגה, שנתיים צעיר ממך, נהרג זה רגע מאוד קשה או שחבר שהוא סגן מפקד פלוגה בגדוד נהרג.

כתבתי ספר לפני חמש שנים והקדשתי פרק שלם למלחמת ההתשה. זו הייתה תקופה מאוד מרכזית בחיי. אלה היו אלף ימים קשים שרק בזכות האנשים שהיו שם הסתיימו כך. רק מי שהיה שם יבין. אנחנו בהחלט צריכים ללמוד לקח מכושר העמידה של אז. גם אז שאלו שאלות. יחד עם זאת, כשהגענו המג"דים לתל-אביב לא נראה לנו מוזר שמבלים ושבדיזנגוף יושבים בבתי-קפה. היינו גאים שבתל-אביב אפשר לחיות בזכות מה שאנחנו עושים בתעלת סואץ. כושר העמידה שלנו כחברה השתנה עם השנים. הציונות הפכה לחשבון הבנק. הערכים שלנו השתנו. מי שעשיר הפך להיות המוערך בחברה וזה לא חשוב על פי אילו ערכים הוא חי. נעשינו עם מפונק וחלש יותר, שיש לו פחות סבלנות, שסוגד לכסף. בוודאי שכל זה משליך על כושר העמידה שלנו".

# data[].attributes.attachment_link.title
מלחמת ההתשה - עדות אישית

# data[].attributes.attachment_link.description
בדצמבר 2002 החליטה ממשלת ישראל לחלק ללוחמי מלחמת ההתשה אות מערכה (החלטות דומות התקבלו בתום מרבית מלחמות ישראל). בעקבות ההחלטה פירסם עיתון "במחנה" לקט עדויות אישיות מאת מפקדים ולוחמים במלחמת ההתשה. להלן עדותו האישית של האלוף (מיל) יוסי פלד, מג"ד שריון בזמן המלחמה: "אני חושב שההחלטה להעניק את האות חשובה מאוד.