# data[].attributes.body
Itàlia se sentia frustrada després de la I Guerra Mundial. Tenien el convenciment que les pèrdues materials i humanes no es veien recompensades amb els territoris rebuts. Els italians es consideraven enganyats i humiliats i això va provocar el desenvolupament d'un nacionalisme desenfrenat que va contribuir a alimentar el feixisme.

# data[].attributes.body
Després de la Gran Guerra la situació econòmica a Itàlia és caòtica, amb pèrdues humanes i destrosses materials. L'Estat té un fort dèficit pressupostari i un deute que ha hagut d'emetre per a cobrir les despeses de la guerra.

# data[].attributes.body
Les dificultats econòmiques generen un moviment vaguista i d'ocupacions de fàbriques i terres dels grans propietaris. La ofensiva revolucionària es veu potenciada per la revolució russa. Els patrons senten gran temor al fet que esclati la revolució bolxevic i faran tot el possible per evitar-ho.

# data[].attributes.body
Des de 1919 se succeeixen a Itàlia governs inestables, no duren res i són freqüents les crisis ministerials. La inestabilitat juntamet amb la feblesa dels governs fa que la democràcia italiana aparegui com unsistema polític desprestigiat. Són molts els que demanen un govern fort i ordre als carrers, peticions que seran ateses pels feixistes.

# data[].attributes.body
En l'oposició es troben dos grans partits: el Partit Socialista i ekl Partit Popular.  El sector més a l'esquerra del Partit Socialista va decidir sortir d'ell i formar el Partit Comunista Italià. (Partidaris de la República).

El Partit Popular Italià engloba a la dreta i és d'inspiració catòlica. En els seus programes demanen el vot de la dona, la descentralització administrativa i un senat electiu.

Enfront d'aquests dos partits sorgeixen en 1919 els Fasci di Combattimento i Squadre d'Azione: organitzacions feixistes de Mussolini. El feixisme adquireix força entre 1920 i 1921 en el marc revolucionari de por a la bolxevització.

# data[].attributes.headline
2. Mussolini i el feixisme: la Itàlia feixista (1922-1939)

# data[].attributes.subject
2. Mussolini i el feixisme: la Itàlia feixista (1922-1939)

# data[].attributes.headline
2.1. Mussolini i el naixement del feixisme. 

# data[].attributes.subject
2.1. Mussolini i el naixement del feixisme. 

# data[].attributes.body
Benito Mussolini serà el líder del feixisme italià. El seu pare era socialista i els primers passos en política de Mussolini seran en aquest partit.

En 1900 dirigeix el periòdic socialista Avanti, però el va deixar quan va començar la I Guerra Mundial per a defensar la participació italiana en la contesa.

En 1919 canalitza el descontentament de postguerra i fongui a Milà els Fasci di Combattimento integrats per excombatents, extremistes... i actuaran de manera violenta per a reprimir vagues i manifestacions obreres.

L'any 1920 inicien una ofensiva contra els socialistes i els sindicalistes.

# data[].attributes.headline
2.2. L'ascens del feixisme. La marxa sobre Roma i l'arribada al poder. 

# data[].attributes.subject
2.2. L'ascens del feixisme. La marxa sobre Roma i l'arribada al poder. 

# data[].attributes.body
Els feixistes adquiriran cada vegada més força, les Squadre d'Azione i els Fasci di Combattimento s'enfronten a piquets socialistes i ataquen a municipis governats per socialistes.

El govern en comptes de posar fora de la llei als feixistes dissol els municipis governats per socialistes. Al maig de 1921 els feixistes entren al Parlament i a partir de 1922 Mussolini compta amb la simpatia del gran capital i la patronal italiana que aporten diners per a subvencionar els moviments feixistes.

Les organitzacions d'esquerra protestaran contra la violencia imposada pels feixistes, però perderan.

Mussolini proposa la Marxa sobre Roma per a convèncer el rei Víctor Manuel III perquè li doni el poder a Mussolini. El rei li concedirà aquest poder per por dels comunistes.

# data[].attributes.body
Es van convocar unes noves eleccions després de modificar la llei electoral a les quals Mussolini va obtenir majoria absoluta.

El partit socialist va criticar la violència feixista i el seu frau en el recompte de vots a través del diputat Giacomo Matteotti, al qual van segrestar i assassinar els feixistes.

Els diputats de l'oposició van avandonar la cambra i Mussolini i el Partit Feixista van quedar sols a les institucions.

Mussolini va admetre que ell tenia la responsabilitat de la mort de Matteotti i va començar a promulgar lleis que conduirien a la dictadura feixista.