# data[].attributes.body
Kotoisin Ecuadorin Galápagossaarilta. Useita eri alalajeja, joiden populaatioden koot vaihtelevat huomattavasti. Endeeminen laji, eli ei esiinny muualla.​

Kasvinsyöjä, käyttää ravintonaan esim. ruohoa, pensaiden lehtiä ja kaktuksia. Ei luonnollisia kilpailijoita, mutta tulokaslajit hävittäneet lajin munia ja poikasia. Mutualistinen suhde joidenkin Darwinin sirkkujen ja matkijalintujen kanssa. Pesii kuivilla hiekkakentillä. Liikkuvat enimmäkseen aikaisin aamulla ja myöhään iltapäivällä. ​

Kasvinsyöjinä galapagoksenjättiläiskilpikonnat rajoittavat kasvien määrää ja samalla myös levittävät siemeniä. Kilpikonnien häviäminen saattaisikin siis johtaa kasvien määrän kasvuun, sekä siementen leviämistehokkuuden heikkenemiseen. Häviäminen myös vaikuttaisi kilpikonnan kanssa mutualistisessa suhteessa eläviin lintuihin.​

Lajia uhkaavat tulokaslajit, jotka aiheuttavat vahinkoa munille ja poikasille sekä syövät kilpikonnien käyttämää ravintoa. Näitä lajeja ovat muun muassa rotat ja vuohet.​

Luonnossa jättiläsikilpikonnien on pyritty suojelemaan esimerkiksi  eläintarhojen lisääntymis- ja palautusohjelmilla sekä lajia uhkaavien vieraslajien hävittämisellä. Myös erilaiset tutkimukset kuten esimerkiksi jättiläiskilpikonnien muuttoliikkeiden seuraaminen auttavat suojelutoiminnan kehittämisessä. ​

Jättiläiskilpikonna on uhanalaisuusluokitukseltaan vaarantunut (VU), eli lajiin kohdistuu suuri uhka hävitä luonnosta keskipitkällä aikavälillä​

Galapagossaarilla asuu noin 30 000 henkilöä ja luonto on korkean kotoperäisyysasteen vuoksi erittäin herkkää. Saaret kuuluvat Ecuadorin hallintoalueelle ja alueen pääelinkeino on matkailu.​

Suojelu on johtanut toimenpiteisiin kannan elvyttämiseksi, mutta hävitys jatkuu pienemmässä mittakaavassa saaren kalastajien toimesta. Lajin tulevaisuus näyttää lupaavalta mittavien toimenpiteiden ansiosta.​

# data[].attributes.body
Moona ja Ida

- Isosarvikuonoja on kahta eri alalajia: Ceratotherium simum simum ja Ceratotherium simum cottoni.
- Laji elää eniten Etelä-Afrikassa mutta myös Botswanassa, Namibiassa, Swazimaassa sekä Zimbabwessa, savanneilla ja niityillä. Niitä ei luokitella uhanalaisiksi.
- Isosarvikuono on kasvissyöjä, se syö hedelmiä, marjoja, ruohoa yms. Mieluiten ne syövät lyhyttä ruohoa ja juovat paljon vettä.
-   Ihminen on isosarvikuonon ainoa vihollinen. Sarvikuonoa loisii Loisnokkeli (Buphagus erythrorhynchus).
- Isosarvikuono liikkuu päivällä.
- Lajia uhkaa salametsästys ja elinalueiden tuhoutuminen.
- Lajin uhanalaisluokitus on silmälläpidettävä.
-  Levinneisyysalueella ihmisväestö on köyhää. Alueilla taloustilanne on pääosin huono.
- Luonnossa isosarvikuonojen salametsästystä ehkäistään sekä isosarvikuonon sarvien laitonta kauppaa pyritään estämään. Myös lajin elinympäristöä suojellaan, esimerkiksi perustamalla suojelualueita. Isosarvikuonoa on eläintarhattu ympäri maailmaa. Eläintarhoissa isosarvikuono kantaa pyritään kasvattamaan. Isosarvikuonoja siirtoistutetaan turvallisimmille elinalueille tai siirretään toisille suojelualueille.
- Lajin suojelu on tuottanut tuloksia, lajikanta on saatu nostettua noin 20 000 yksilöön.  Lajin tulevaisuus näyttää epävakaalta.

# data[].attributes.body
Janette ja Noora

- Levinneisyys: pohjoiset napa-alueet, Kanada, Alaska, Venäjä, Grönlannin reunaosat, Islanti, Huippuvuoret, Skandinavia ja Suomi.
Elinympäristö: elää puurajan yläpuolisilla tunturi- ja vuoristoalueilla.

- Ekologinen lokero: pääravintona tunturisopulit, joskus myyriä. Huonoina pikkujyrsijävuosina tyytyy muun muassa lintuihin ja marjoihin.
Lajin häviäminen: lajit, joita naali syö, lisääntyisivät enemmän.

- Lajin uhka: nykyisin ilmastonmuutos.

- Uhanalaisuus: LC eli elinvoimainen, kuitenkin Suomessa ja Skandinaviassa luokitellaan uhanalaiseksi.

- Lajin suojelu: a) luonto: Suomessa vuonna 1940 rauhoitettiin. Metsästetty kettuja, jotka kilpailevat naalin kanssa samasta ravinnosta. Tarjottu ruokaa naaleille.

- Suojelun tulokset: Suojelun, rauhoittamisen tulokset eivät ole varmoja, koska kantaa ei ole näkynyt kunnolla vuosiin.

# data[].attributes.body
Tiikeri diaesitys

# data[].attributes.body
(Aaron ja Niko)

- Tavataan Euroopassa, Länsi-Aasiassa ja Etelä-Afrikassa

- Talvehtii Afrikassa

- Ruisrääkkä saattaa hyötyä lisääntyneistä metsienhakkuista, sillä ne luovat sille lisää avoimempaa elintilaa

- Sen levinneisyysalueista kaksi, Länsi-Aasia ja Eurooppa ovat pitkälle teollistuneita, kun taas Afrikka on köyhää aluetta
- Elinympäristönä pellot, niityt, kuivahkot ahot, savannit ja laidunmaat
- Ruisrääkkä on tällä hetkellä elinvoimainen

- Sen ekologinen lokero on Peruslokeru

- Sen suurimpia uhkia ovat petoeläimet,elinalueen pienentyminen ja maanviljelyn mekanisoituminen

- Vuoteen 2010 asti Ruisrääkkää pidettiin silmälläpidettävänä lajina, mutta nykyään sitä pidetään elinvoimaisena

- Ruisrääkkää suojellaan ajoittamalla viljankeruuta siten, että se ei häiritse ruisääkän pesimistä ja vähentämällä sen laitonta metsästämistä

- Sen suojelu on tuottanut tuloksia, sillä lajin nykyinen tilanne on hyvä

# data[].attributes.body
Taika ja Jenni

- Levinneisyys: Pohjois-Eurooppa ja Aasia

- Elinympäristö: Suomessa pesii yleensä vesistöjen äärellä, tavallisimmin meren tuntumassa mantereella tai saaressa. Merikotka on levittäytymässä myös sisämaahan, ja pesä on järven tai suon rantametsässä.

- Ekologinen lokero: Saalistaja, jonka ravintoon kuuluu kalat, minkit, raadot ja muiden lintujen poikaset

- Lajin uhat: ympäristömyrkky lyijy tappaa merikotkia, ja ne saavat sitä esimerkiksi lyijyhauleilla ammutuista vesilinnuista tai hajonneista ammuksista. Muita uhkia ovat häirintä pesintäalueilla ja pesäpuiden puute.

- Uhanalaisuusluokitus: elinvoimainen.

- Levinneisyysalueen tilanne: merikotkan levinneisyysalueella elää paljon ihmisiä, jotka voivat häiritä sen pesimistä. Teollisuusmaissa, etenkin Aasiassa, ympäristön saasteongelmat voivat vaikeuttaa merikotkan pesintää ja ravinnon hankintaa. Merikotkan elinalueilla Pohjois-Euroopassa ja Aasiassa on kuitenkin ilmastonmuutoksen myötä pyritty harjoittamaan puhtaampaa ympäristöpolitiikkaa, mikä voi vaikuttaa merikotkan menestymiseen myönteisesti.

- Lajin suojelu:

a) luonnossa: metsästyskielto sakon uhalla, poikasten rengastaminen, pesien inventointi ja vuosittainen seuraaminen, talviruokinta, pesäpaikkojen suojelun edistäminen yhdessä maanomistajien ja viranomaisten kanssa, tiettyjen ympäristömyrkkyjen kieltäminen (lyijy), suojelua tukevan tutkimuksen tekeminen

b) eläintarhoissa: riittävän ravinnon takaaminen, poikasten selviytymisen turvaaminen, loukkaantuneiden yksilöiden parantaminen

- Suojelun tulokset: suojelu on tuottanut tulosta. Suomessa merikotka kävi 1960-70 luvuilla lähes sukupuuton partaalla, mutta erityisesti talviruokinnan ansiosta kanta on elpynyt elinvoimaiseksi. Lajin tulevaisuus näyttää hyvältä, sillä ympäristömyrkkyjen käyttö on kielletty joissain elinalueiden osissa (Itämeri) ja merikotkan suojelutyö on aktiivista. Lisäksi nykyään merikotkat selviävät ilman talviruokintaa, mikä on lupaava merkki sen tulevaisuuden kannalta. Luontoportti.com kuvaileekin merikotkaa yhdeksi ”onnistuneen luonnonsuojelun symboliksi”.

# data[].attributes.body
1. Sudet esiintyvät Pohjois-Amerikassa, Euraasiassa, Pohjois-Afrikassa ja Australiassa. Suomessa tavataan pääosin Länsi-Suomessa. Suurimmat Euroopan susipopulaatiot elävät Itä-Euroopassa. Susikannat ovat suurimpia Kanadassa ja Venäjällä. Elävät monenlaisissa elinympäristöissä, kuten aroilla, tundrilla ja kaupungeissa, mutta viihtyvät parhaiten metsissä. Tavataan myös Keski-Espanjan kuumilla tasangoilla ja pohjoisen karulla tundralla

2.

syö jyrsijöitä, hirvieläimiä, lintuja, lampaita ja haaskoja

ei luonnollista uhkaa , mutta ihminen ollut vihollinen kautta aikojen. Sudessa loisii ekinokokit, syyhypunkit, kirput, laakamadot, sikaripunkit, puutiaiset, täit ja väiveet.

pesinä onkalot maassa, jonka maaperä on kaivettavaa. myös luolat ja kuopat puunjuuriston alla sopivat pesäpaikoiksi

liikkuu kaikkina vuorokauden aikoina, pääosin öisin ja hämärässä

jos susi häviäisi, mikään laji ei jäisi ilman ravintoa, koska susi on huippupeto. esimerkiksi hirvikanta voisi kasvaa, kun sudet eivät söisi niitä.

3. Sutta uhkaa metsästys ja ihmiset.

4. Suden uhanalaisuus luokitus Suomessa on erittäin uhanalainen (endangered). Maailmalla se on elinvoimainen (least concern)

5. Tiheä asutus ja susikanta ovat vaikea sovittaa yhteen. Koska susien reviirit ovat laajoja ja ihmiset asuvat tiheästi Etelä- ja Lounais-Suomessa, ei voida välttyä suden ja ihmisten välisiltä kohtaamisilta. Susia on myös tapettu susivihan takia.

6. Susikanta vaihtelee vuosittain laskevaan tai nousevaan. Tänäpäivänä se on laskeva. Vuonna 2018 susia oli 165-190.

7. Susi on rauhoitettu eläin. Niitä suojellaan Suomessa Ähtärin ja Ranuan eläintarhoissa. Petovihan vähentäminen ja salametsästyksen kitkeminen ovat keinoja suojella sutta. Suojelu on tuottanut tulosta, sillä vuoden 2018 lopussa susia oli 50% enemmän kuin saman vuoden alussa.

Annina ja Melissa

# data[].attributes.headline
Kangasvuokko (Pulsatilla vernalis) Opri ja Kielo

# data[].attributes.subject
Kangasvuokko (Pulsatilla vernalis) Opri ja Kielo

# data[].attributes.body
Eurooppalainen kasvi laji, jonka laajimpia esiintymisiä tavataan Pyreneillä, Alpeilla, Itä-Saksassa, Puolassa, Etelä- ja Keski-Ruotsissa, Keski-Norjassa, Itä-Suomessa sekä Venäjällä Karjalankannaksella.​

IUCN:n mukaan kangasvuokko on elinvoimainen ja hyvin tunnettulaji, jonka kanta on runsas tai vakaa.​

Suomessa kasvaa karuilla harjumänty kankailla tavataan myös harjuteiden hiekkaisilla pientareilla ja polkujen reunoila.​

Suomessa kangasvuokon levinneisyys seuraa lähinnä Harjuvyöhykettä lähinnä Etelä-Hämeestä Etelä-Savoon ja Etelä-Karjalaan.​

Suomessa kangasvuokkoa kerättiin aikaisemmin suuria määriä ja myytiin toreilla, ja oli sen vuoksi harvinaistumasa. ​

Sen myynti ja keruu kiellettiin 1962 ja laji rauhoitettiin kokonaan 1952. ​

Ensimmänen laji Suomessa, joka on saanut luonno suojelulain turvan.​

Suojelu on tuottanut tulosta, sillä Kangasvuokon tilanne on tällä hetkellä vakaa.

# data[].attributes.body
ISOPANDA

Ailuropoda melanoleuca

(Ada ja Bettiina)

Nykyisin isopandoja elää vain Kiinan 3 maakunnassa (Gansu, Shanx, ja Sichuan).  Isopandoja tavattiin ennen suurimmassa osassa eteläistä ja itäistä Kiinaa, mutta niiden asuinalue on pienentynyt huomattavasti. Nyt jäljellä olevista pandan elinalueista on suojeltu 16 000 km2. Yli 60 % pandoista elää näillä suojelualueilla.

Isopanda viihtyy 1500-3000 metrin korkeudessa olevissa lehti- ja havumetsissä. Metsät ovat usein sateisia ja sumuisia ympäri vuoden.

Panda on kasvisravintoon erikoistunut petoeläin.

Isopandoja uhkaa ihmisasutuksen leviäminen ja sen myötä elinympäristön raivaaminen maatalouden, karjatalouden ja infrastruktuurin tieltä. Raivaamisen seurauksena pandat ovat joutuneet eristyksiin, joka on johtanut alhaiseen perinnölliseen muunteluun. Merkittävä uhka on myös bambun katoaminen ilmaston lämpenemisen ja metsien raivaamisen myötä. Pandat ovat myös joutuneet salametsästyksen uhreiksi, upean turkkinsa takia ja erilaiset eläintautien kynsiin.

Panda on vaarantunut (VU, Vulnerable) eli lajiin kohdistuu suuri uhka keskipitkällä aikavälillä kadota luonnosta.

Kiina on todella teollistunut ja saastunut maa. Kiinassa vaikuttaa pitkälti kommunistinen järjestelmä ja tehtaiden rakentaminen ja teollisuuteen panostaminen vie paljon elintilaa ja mahdollisuuksia eri lajeilta. Kiinassa on maailman eniten asukkaita ja kasvava väestö sekä kaupungistuminen ovat menneet pitkälti luonnon edelle. Tämä näkyy esimerkiksi isopandojen kohdalla pirstoutuneina ja eristettyinä populaationa.

Luonnossa pandoja suojellaan esimerkiksi perustamalla suojelualueita, yhdistämällä pirstoutuneita elinalueita toisiinsa, ehkäisemällä salametsästystä, tarhasuojelulla ja torjumalla laittomia hakkuita.

Kiinan pandaohjelma sijoittaa 50-60 jättiläispandaa maan ulkopuolelle maailman eläinpuistoihin, jotta laji olisi turvassa, jos Kiinan kantaa uhkaavat eläintaudit muodostaisivat riskin sekä luonnonvaraisen kannan, että tarhattujen pandojen hyvinvoinnille. Pandoja pyritään sijoittamaan tarhoihin, joissa on sopiva ilmasto, kuten Ähtärin eläintarhaan.

Pandojen suojeluohjelma on saanut pandojen luonnonvaraisen ja tarhoissa suojellun kannan kasvuun. Pandojen uhanalaisuus luokitus on myös laskettu vuonna 2016 erittäin uhanalaisesta vaarantuneeksi.

# data[].attributes.headline
Tikankontti (Cypripedium Calceolus) (Joni ja Oskari)

# data[].attributes.subject
Tikankontti (Cypripedium Calceolus) (Joni ja Oskari)

# data[].attributes.body
- Tavataan Euroopassa ja Aasiassa. Suomessa etenkin luonteis-Suomessa, myös Ahvenanmaalla.

- Elinympäristö:
Lehdot ja lehtoniityt. Maan PH-arvo oltava vähintään 6

- Suomessa silmälläpidettävä, maailmalla elinvoimainen

- kasvi leviää pienten siementen avulla ja suvuttomasti juurten avulla (juurista kasvaa uusia kasveja)

- Tikankontti on rauhoitettu laji, jonka kasvupaikoista yli puolet ovat suojeltuja. 60% kasvin kasvualueista on Metsähallituksen alueita ja yli 55% kuulu Natura 2000- verkostoon.

- Suojelu on tuottanut tuloksia, sillä se ei ole häviämässä toistaiseksi. Lajin tulevaisuus näyttää hyvältä.

- Joillain kasvupaikoilla on tehty hoito- ja ennallistamistoimia. Lajia ollaan esimerkiksi suojeltu harventamalla puustoa.

- Lajia uhkaa liiallinen keräys (joidenkin tikankonttien juuria ollaan käytetty rohtoina perinteisessä lääketieteessä, jonka vuoksi niitä ollaan myös kerätty paljon.) Muita lajia uhkaavia tekijöitä ovat: kasvupaikkojen umpeen kasvaminen, ojitukset, maanmuokkaus, avohakkuut, pellonraivaukset, geneettisen monimuotoisuuden väheneminen ja suvullisen lisääntymisen vähäisyys.

- Tikankonttien levinneisyysalueilla asuu paljon väestöä, alueen talous on hyvässä kunnossa ja lajia pyritään suojelemaan sen esiintymisalueilla.

# data[].attributes.body
Okko ja Amanda

Jääkarhu elää ainoastaan pohjoisen pallonpuoliskon kylmillä alueilla pohjoisnavan ympärillä, arktisilla rannikoilla ja merijäätiköillä. Jääkarhuja elää mm. Venäjän pohjoisosissa, läntisessä ja pohjoisessa Alaskassa, Kanadan arktisilla alueilla, Grönlannissa, Huippuvuorilla ja Pohjois-Siperiassa. 60% jääkarhuista elää Kanadassa.

Ravintonaan jääkarhu käyttää mm. hylkeitä, mursuja, sarvi- ja maitovalaita. Jääkarhujen pääravintona toimivat kuitenkin hylkeet ja se syö muita eläimiä vain hylkeiden puuttuessa. Sulan aikana jääkarhut syövät merilintuja, pieniä jyrsijöitä, kasveja, linnunmunia, marjoja, merilevää, jäkälää, meriheinää ja raatoja. Jääkarhut saattavat syödä myös ihmisten luontoon heittämiä jätteitä.

Ei luontaisia vihollisia toisten jääkarhujen lisäksi, suurin uhka on ilmastonmuutos. Kasvihuoneilmiö sulattaa jäätiköitä nopealla tahdilla, joka aiheuttaa jääkarhuille ongelmia ravinnonsaantiin, koska jääkarhujen saalistusalue on rajoittuneempaa. Välimatkat jäälauttojen välillä ovat kasvaneet, eivätkä ne voi uida liian pitkiä matkoja niiden välillä. Tämän on ennustettu aiheuttava suuria ongelmia jääkarhuille, jotka saalistavat riistansa jään ja veden rajapinnassa.

Myös öljyn ja kaasun etsintä uhkaa jääkarhua. Öljyvuotojen riski on suuri ja vuoto voi pilata kokonaisia elinalueita. Lisäksi se aiheuttaa suuria terveysriskejä ja öljynporaukseen liittyvät rakennus- ja räjäytystyöt saattavat häiritä jääkarhujen elämää.

Lisäksi salametsästys uhkaa jääkarhuja.

Jääkarhujen häviäminen olisi suuri menetys arktisen alueen eliöpopulaatiolle, sillä ne ovat ylimpänä ravintoketjussa. Niiden häviäminen horjuttaisi ekosysteemiä merkittävästi ja olisi myös menetys arktisen alueen ihmisten kulttuureille ja elintavoille.

Jääkarhut pesivät jäätiköillä ja kaivavat pesänsä lumeen tai asettuvat valmiisiin maaluoliin.
Ne myös liikkuvat ja saalistavat useimmiten päivisin.

Jääkarhun uhanalaisuusluokitus on vaarantunut (VA). Kansainvälisen luonnonsuojeluliitto IUCC:n julkaiseman ennusteen mukaan niiden määrä uhkaa vähentyä jopa yli 30% vuoteen 2050 mennessä. Tällä hetkellä jääkarhuja on arvioitu olevan 22 000-31 000 yksilöä.

WWF ja muut eläinsuojelujärjestöt tekevät lujasti töitä lajin suojelun ja säilyttämisen eteen. Mm. WWF käyttää erityisiä satelliittipantoja, joilla hankitaan suojelulle arvokasta tietoa jääkarhujen elämästä. Lisäksi ilmastonmuutoksen ehkäisy ja jääkarhujen elinympäristöjen suojelu ovat merkittäviä ehkäisykeinoja lajin häviämiselle.

Jääkarhuja suojellaan myös useissa maailman eläintarhoissa. Korkeasaaren eläintarhassa on ollut jääkarhuja 1890-luvulta 1980-lukuun asti jääkarhuja, mutta nykyisin Suomessa jääkarhuja on vain Ranuan eläinpuistossa.

Suojelu on tuottanut jonkin verran tuloksia, mutta ilmastonmuutoksen kiihtyessä suojelutyö hankaloituu entisestään, vaikka töitä lajin suojelun eteen tehdäänkin runsaasti. WWF on kuitenkin onnistunut perustamaan kolme luonnonsuojelupuistoa arktiselle alueelle, mutta lajin tulevaisuuden näkymät ovat epävarmat.

# data[].attributes.headline
Borneonoranki, Pongo pygmaeus (Meeri & Henna)

# data[].attributes.subject
Borneonoranki, Pongo pygmaeus (Meeri & Henna)

# data[].attributes.body
- Luonnossa lajia tavataan Borneon sademetsissä sekä Sumatran luoteisosissa.

- Oranki viettää suurimman osan elämästään puiden latvustoissa. Sen ravinto koostuu suurimmaksi osaksi kasvisruuasta, kuten hedelmistä, lehdistä. Oranki käyttää ravintona myös lintujen munia sekä hyönteisiä.  Jos oranki häviäisi, vaikuttaisi se eniten ravintokasveihin. Orankien ravintona käyttämät kasvit lähtevät leviämään, uusille alueille.  Toisaalta myös maanviljelijät, joiden viljelyksiä orangit tuhoavat saattavat olla iloisia.

- Lajia uhkaa elinalueiden tuhoutuminen/pirstoutuminen, niitä tapetaan ruoaksi ja kostoksi viljelystuhoista sekä niiden kalloja kaupataan ja orankien poikasia pyydystetään lemmikeiksi.

- IUCN uhanalaisuusluokitus: äärimmäisen uhanalainen                (CR, Critically Endangered).

- Borneon saarella asuu noin 19 miljoonaa asukasta. Saari kuuluu kolmelle eri valtiolle: indonesialle, Bruneille sekä Malesialle. Borneon talous perustuu vahvasti maanviljelyyn, kaivostoimintaan sekä metsätalouteen (sademetsien hakkuu).

- a) Järjestöt, kuten WWF tekevät tukevat orankien suojelua erilaisin tavoin. Esim. WWF tukee ympäristökasvatusta, jotta paikalliset ymmärtävät lajin tärkeyden sekä he kehittävät yhteistyössä kestäviä elinkeinoja, joissa paikalliset voivat hyötyä orankien suojelusta. Orankien elinalueet ovat pirstoutuneet, joten WWF on mukana perustamassa suojelualueita ja niitä yhdistäviä ekologisia metsäkäytäviä. Käytäviä pitkin eläimet pääsevät liikkumaan alueelta toiselle.
b) Eläintarhoissa, joissa on orankeja, ymmärretään niiden tärkeys, joten niitä kohdellaan hyvin sekä pyritään antamaan niille mahdollisimman luonnolliset elintilat.
*On perustettu monia järjestöjä, jotka toimivat kansainvälisesti orankien suojelun hyväksi.

- Orankeja on pyritty suojelemaan monia vuosia, mutta kanta jatkaa laskua. WWF on perustanut Borneoon suojelualueita sekä pyrkinyt ehkäisemään orankien laitonta kaupankäyntiä. Harvoilla alueilla kanta on saatu kasvuun, mutta suurta edistystä ei ole tapahtunut. On hyvin todennäköistä, että sademetsien tuhoutumisen myötä orangit kuolevat sukupuuttoon.

# data[].attributes.body
- Saimaannorppa elää vain Suomessa, Saimaalla, useimmiten selkävesien äärellä. Elää makeassa vedessä ja käy maalla ja jäällä joskus. Suomen ainoa kotoperäinen nisäkäs.

- Saimaannorppa on vesissä saalistava petoeläin. Syö päivässä yli kaksi kiloa kalaa. Sillä ei ole puutetta ruoasta, sillä se syö monia eri kalalajeja. Jos saimaannorpan laji häviäisi, muiden petojen kannat lisääntyisivät, koska sen elintila vie niiden tilaa.

- Lajia uhkaa ilmastonmuutos, koska lumi ja jäät sulavat, joka vaikeuttaa pesintää. Pesintää häiritsee myös ranta-asutus. Uhkana on myös pyydyskalastus, koska ne jäävät kiinni kalastusverkkoon. Saimaannorppien populaatio on todella pieni ja se vähentää lajien monimuotoisuutta. Pienissä populaatioissa geneettinen vaihtelu on vähäistä.

- Saimaannorppa on erittäin uhanalainen, sillä siihen kohdistuu suuri uhka hävitä luonnosta lähitulevaisuudessa.

- Saimaa ulottuu suurelle alueelle. Se sijaitsee Pohjois- ja Etelä-Savon sekä Pohjois- ja Etelä-Karjalan alueella. Sen väestömäärä on noin 680 000 ihmistä. Ihmisten vaikutus on suuri Saimaahan. Saimaan alueella ei ole kriisejä ja poliittinen tilanne on hyvä. Itä-Suomessa talouden tilanne on huonompi kuin muualla Suomessa, mutta Saimaannorppien pelastukseen saadaan rahaa hyväntekeväisyydestä ja Suomen valtiolta.

- Saimaannorppia suojellaan mm. vapaaehtoisten ja lakisääteisten kalastusrajoitusten avulla. Norppien pesintää parannetaan tekemällä lumikinoksia, johon ne voivat pesiä. Ilmastonmuutoksen hillitsemisellä autamme saimaannorppia. Norppaystävälliset kalapyydykset verkkojen ja katiskojen sijasta suojelevat norppia. Norppien pesimäalueelle ei saa rakentaa eikä alueita saa häiritä. Myös pesimäalueiden siistinä pitäminen on tärkeä osa suojelua. Saimaannorppia ei ole eläintarhoissa.

- Saimaannorppien suojelu aloitettiin vuonna 1979 WWF:n toimesta. Saimaannorpan kanta on kasvanut. Norppien suojeluun lahjoitetaan paljon rahaa hyväntekeväisyyteen. Lajin tulevaisuus on sen suojelusta kiinni ja ilmastonmuutoksen hillitseminen on tärkeä osa sitä. Lajin säilyminen on mahdollista, jos jatkamme suojelua tehokkaasti.

Anni ja Helmi