# data[].attributes.body
השיעור הראשון היה סוג של נחיתה רכה לקורס ובכללי לעולם המושגים של הריפוי בעיסוק. גם בזכות התוכן של השיעור וגם בזכות המרצות שדאגו להסביר, לשתף ולכוון בצורה נעימה. הרגשתי שהגעתי לא מוכנה וללא ידע קודם, וכן גם עם חששות. ובמהלך השיעור נחשפנו למושגים ולצורת חשיבה קצת אחרת שתמשיך להתבטא גם לכל אורך הקורס.

# data[].attributes.body
אחרי שהבנתי מה המשמעות של אדם עיסוק סביבה, ואיך הם מתקשרים אחד לשני, נכנסנו לעומק של הנושא, בעיקר כשדיברנו על מהי רווחה אישית ואהבתי איך כל סטודנטית נתנה פרשנות משלה וכמעט כל הפרשנויות היו רלוונטיות ונכונות. זה עזר לי להבין כמה זה נושא רחב! ושאין "נכון לא נכון".

# data[].attributes.body
יצאתי מהשיעור עם עוד תובנות לגבי אדם-עיסוק-סביבה וכמה חשוב שלאדם יהיו את כל הגורמים הללו מסביבו(עיסוק מהותי וסביבה כמעטפת) על מנת שיוכל להמשיך בחיים באופן שמהווים לו משמעות וחשיבות.
בנוסף רכשנו את חוברת המתע"מ יחד עם כל הכיתה וראיתי כמה החוברת מסכמת בתוכה הרבה ממה שדיברנו עד עכשיו בשיעורים, הבנתי שהמתעמ הוא חיוני, כמו ספר הדרכה, והוא ימשיך איתנו עוד הרבה זמן.
חלק מן השיעורים במהלך הסמסטר נאלצתי להתחבר מהזום, לכן הקשבתי לשיעורים וסיכמתי לי דברים עיקריים. בתרגולים זה היה מעט יותר מאתגר כי קשה להשתתף יותר מהזום.

# data[].attributes.body
בשיעור התרגול הראשון שבו התחלקנו לקבוצות, דיברנו על יכולות ביצוע של האדם ועל הרגלים ושגרות. עשינו תרגול שאני אישית מאוד אהבתי, התחלקנו לתתי-קבוצות: תרגיל בו מישהי עם אוזניות ומוזיקה רועשת מנסה להשתלב בשיחה רגילה, והסקנו מכך את הקושי והאתגר שיש בלקויי שמיעה. תרגיל אחר היה לשבת על כיסא בידיים קשורות ולנסות לתפוס ולזרוק כדור, הסקנו על הקושי במגבלת אנשים נכים בגפיים. ותרגיל נוסף בו מישהי יורדת במדרגות בעיניים עצומות לאחור ומסתמכת על החברה שלה ששומרת עליה. למדנו מכך על לקות ראיה וחוש פרופריוספטיבי (ידע של הגוף לגבי הימצאותו במרחב).אח"כ ניתחנו הכל בכיתה באמצעות המתעמ כשחילקנו את התרגולים לקטגרויות שונות.

# data[].attributes.body
השתתפתי בתרגול זה גם בזום. ניתחנו תאיור מקרה, דיברנו על הקשר לקורס PBT שאנחנו עושות בקבוצות קטנות. שהתיאור מקרה מאוד הזכיר את מה שאנחנו עושות שם.
הרבה דברים התחברו לי כי תמיד ב PBT המרצה שלנו (רנית ארצי) ניסתה לחבר אותנו למתע"מ ולשימוש בשפה במינוחים מקצועיים. מה שהיה מאוד לא פשוט לעשות, כי אנחנו עדיין לא נשות מקצוע, אך בהכוונתה וגם בעזרת השיעורים ביסודות היה יותר ויותר קל להשתמש במינוחים מקצועיים מתוך המתע"מ, ולשלב אותם בשיח בכיתה.
בנוסף דיברנו על פרוגנוזה שזה מאוד התחבר לי לתיאור מקרה של PBT שגם שם הייתי צריכה לחקור על פרוגנוזה (בהקשר של פגים).

# data[].attributes.body
למדנו על טיפול המבוסס ע"י ראיות - EPB. למען האמת, אני מכירה את המושג הזה ספציפית מהבית, אמא שלי היא עובדת סוציאלית כבר שנים בתחום, והיא התחילה את התואר השני שלה לפניי, כך שלעיתים הייתי מקשיבה לשיעורים שלה. והיא הסבירה לי שזה מושג שמתמשים בו הרבה במקצועות טיפוליים ואכן היא צדקה. אני חושבת שזו שיטה נכונה כי זה דומה לזה שמסתמכים על מחקרים, ועל ניסיון קודם, כמובן לצד אינטואיציאה שלנו וחשיבה קלינית - על מנת לתת את הטיפול הכי טוב למטופל, באופן אינדווידואלי.

# data[].attributes.body
יצאתי מהשיעור הזה קצת עם "הלשון בחוץ". דובר על חשיבה מקצועית כמטפל/ת, והרבה מהשאלות שנשאלו  בכיתה על ידי המרצה לא ידעתי לתת להן לתשובה 'מקצועית' מכיוון שהרגשתי חסרת ידע ולא מוכנה. מובן לי שאני סטודנטית שנה א' ואין ממני ציפיות  להיות מקצועית, אך עם זאת, חשתי לא בנוח במיוחד כשראיתי בנות אחרות בכיתה מפגינות ידע ותשובות בביטחון.
אני מניחה שזה ילך וישתפר במהלך השנה.

# data[].attributes.body
הגשנו את מטלה 1, ראיון עם אדם עם מגבלה. דיברתי עם חברותיי מקבוצת הPBT והן שיתפו אותי בחוויות שלהן ממהלך השיעור, והבנתי שהיו הרבה תובנות חיוביות מהראיונות, שלמרות שהאנשים שראיינו עם מגבלה, הייתה נימה אופטימית.
זה מאוד מתחבר לי לראיון שאני עשיתי בקבוצה שלי, האדם אותו ראיינו היה מאוד מסביר פנים ושמח לשתף, ובעיקר הדגיש את זה שהוא לא מוגבל - אלא אם הסביבה מגדירה אותו ככה. שזה היה מעניין לשמוע כי הוא לא רואה את עצמו כאדם עם מגבלה, וכך הוא גם מבקש מהסביבה שלא נראה אותו כך, אלא קודם כל כבן אדם.

# data[].attributes.body
נתבקשנו לקרוא פרק מסויים לשיעור הזה והיה קצת בלבול בכיתה לגבי המאמר, כשהגיע השיעור התברר לי שקראתי משהו לא נכון- אז זה קצת ניתק אותי מהשיעור. להבא, למדתי לנסות לקרוא במשותף עם חברות לכיתה וכך למנוע בלבולים.
אך השיעור היה מספיק ברור ובנוי היטב כך שלמרות שקראתי משהו לא נכון, הצלחתי לעקוב.
כמו כן, הגרלנו קבוצות למטלה השלישית ואנחנו קיבלנו שורשים היסטוריים ופילוסופיים של המקצוע, שזה על פניו נשמע מאוד קשה אבל אני בטוחה שאני וקבוצתי נעשה את זה על הצד הטוב ביותר.

# data[].attributes.body
תיאור סביבה אנושית ולא אנושית, הבעות פנים תנוועת גוף, סוגי תצפיות - נקודת מבט אישית או תצפית מנקודה אובייקטיבית.
נכנסו יותר לפרטי פרטים של הראיון עם האדם. (זום

# data[].attributes.body
זה היה סוג של הכנה לקראת ראיון איך לבצע את זזה בצורה הטובה ביותר, איך לשאול או מה לשאול, מאיזה נקודת מבט ניתן להסתכל על המטופל ובהתאם גם איזה פרשנות לתת לו. למדנו לשאול שאלות פתוחות שיתנו מרחב פתוח למרואיין לענות בחופשיות תשובה מלאה ומפורטת אך עם זאת ממוקדת. זום.

# data[].attributes.body
למדנו בשיעור האחרון על גישת הלקוח במרכז, למרות שכמו שאחת הבנות העירה, יש הרגשה שהשימוש במילה "לקוח" שגויה וצריך להגיד מטופל. כי לקוח זה קונטוציה עסקית-כלכלית. למדנו על כך שלמטופלים יש את זכות הבחירה על אופן וכמות הטיפולים שהם מקבלים, ולהיות שותפים פעילים במהלך הטיפול. זה גם יוצר שקיפות ואמון בין המטפל ללקוח, וגם מקדם את תהליך ההחלמה/שיקום. לבסוף דיברנו על המטלה השניה שזה קצת הרגיע אותי שקיבלנו הכוונה והעלנו חששות לגבי ראיון בזום, ואיך זה ישפיע - מיכל ויעל הסבירו לנו איך לגשת לסוגיה הזו וזה היה מרגיע.