# data[].attributes.headline
ІІ. Визначити сильні і слабкі сторони 

# data[].attributes.subject
ІІ. Визначити сильні і слабкі сторони 

# data[].attributes.headline
ІІІ. Встановити політику загальношкільного масштабу

# data[].attributes.subject
ІІІ. Встановити політику загальношкільного масштабу

# data[].attributes.body
Тепер ви готові створити загальношкільну/ загальноуніверситетську політику з академічної доброчесності, яку можна буде використовувати публічно, свідомо та впевнено.
Ця політика повинна охоплювати визначення академічної доброчесності, кращі практики з написання академічних робіт без плагіату (включаючи ресурси для допомоги студентам та викладачам), а також прописані кроки при підтвердженому плагіаті в академічній роботі.

Чи є у вашому закладі відділ підтримки академічної доброчесності та академічна рада доброчесності з викладачами та студентами, які можуть підтримати освітню спільноту і надати поради?
Якщо ні, розгляньте варіанти створення таких підрозділів.

# data[].attributes.headline
V. Навчати, ділитися і вдосконалювати практики з самого початку навчання

# data[].attributes.subject
V. Навчати, ділитися і вдосконалювати практики з самого початку навчання

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження

# data[].attributes.headline
І. Визначити спільне формулювання для  академічної доброчесності

# data[].attributes.subject
І. Визначити спільне формулювання для  академічної доброчесності

# data[].attributes.body
Чи розуміють у вашому закладі освіти основи академічної доброчесності та письма без плагіату усі учасники освітнього процесу?

Перш ніж розпочинати роботу над планом перетворення, необхідно визначити, описати та прийняти основні визначення академічної доброчесності.

# data[].attributes.headline
Закон України від 18.12.2025 № 4742-IX, Про академічну доброчесність 

# data[].attributes.subject
Закон України від 18.12.2025 № 4742-IX, Про академічну доброчесність 

# data[].attributes.body
«Про академічну доброчесність»

# data[].attributes.attachment_link.title
Про академічну доброчесність від 18.12.2025 | LIGA:ZAKON

# data[].attributes.attachment_link.description
Про академічну доброчесність від 18.12.2025. Закон України № 4742-IX. Верховна Рада України. Зручний перегляд і пошук документів на LIGA:ZAKON.

# data[].attributes.headline
ПРЕЗЕНТАЦІЯ до теми

# data[].attributes.subject
ПРЕЗЕНТАЦІЯ до теми

# data[].attributes.headline
РОБОЧИЙ ЗОШИТ. ЧАСТИНИ 1,2

# data[].attributes.subject
РОБОЧИЙ ЗОШИТ. ЧАСТИНИ 1,2

# data[].attributes.attachment_link.title
Робочий зошит. 1-2

# data[].attributes.headline
"Академічна доброчесність" онлайн-курс для вчителів старших класів

# data[].attributes.subject
"Академічна доброчесність" онлайн-курс для вчителів старших класів

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Плагіат та культура "копіювати/вставити" - це не лише порушення правил академічної доброчесності, а й порушення закону.

У курсі ми розглянемо поняття "академічна доброчесність" та зосередимо увагу на тому, як вчитель чи вчителька 8-11 класів може сприяти формуванню культури академічної доброчесності в учнів.

Курс пропонує інструменти для роботи з учнями старших класів: методичні рекомендації, робочий зошит, сценарії уроків, презентації, інтерактивний тест.

Перевірка дійсності сертифікату

# data[].attributes.attachment_link.title
Академічна доброчесність

# data[].attributes.attachment_link.description
Плагіат та культура "копіювати/вставити" - це не лише порушення правил академічної доброчесності, а й порушення закону. У курсі ми розглянемо поняття "академічна доброчесність" та зосередимо увагу на тому, як вчитель чи вчителька 8-11 класів може сприяти формуванню культури академічної доброчесності в учнів.

# data[].attributes.headline
Робота в групах 

# data[].attributes.subject
Робота в групах 

# data[].attributes.headline
МЕТОДИЧНІ РЕКОМЕНДАЦІЇ ДЛЯ ЗСО

# data[].attributes.subject
МЕТОДИЧНІ РЕКОМЕНДАЦІЇ ДЛЯ ЗСО

# data[].attributes.headline
Від чого залежить доброчесність і як її виховувати. Пояснюють освітній омбудсмен, соціолог і вчитель року

# data[].attributes.subject
Від чого залежить доброчесність і як її виховувати. Пояснюють освітній омбудсмен, соціолог і вчитель року

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Було таке світове опитування, коли учнів середньої школи з різних країн запитували, чи розкажуть вони вчителеві, якщо хтось з однокласників списує. І виявилося, чим вищий відсоток тих, які готові "закласти" однокласників у цій ситуації, тим більш економічно заможна й демократично розвинена країна", - розповідає соціолог, професор і психолог Євген Головаха.
"Нова українська школа" зібрала коментарі Євгена з його статті (з його згоди), а також поговорила освітнім омбудсменом Сергієм Горбачовим і вчителем історії, громадянської освіти, основ здоров'я й переможцем Global Teacher Prize 2020 Василем Дяківим про те:

що таке доброчесність загалом та академічна доброчесність зокрема;

яка ситуація з доброчесністю в Україні та в школах;

як працювати з дітьми, щоби вони були доброчесними.

Дивіться також курс "Уроки доброчесності" для 3-4 класів

ЩО ТАКЕ ДОБРОЧЕСНІСТЬ І ЯКА СИТУАЦІЯ В УКРАЇНІ

"Є офіційні визначення, які можна переглянути в словниках або законах. Як-от, про академічну доброчесність ідеться в з. Але для мене доброчесність - це, насамперед, розуміння і здатність дотримуватися правил суспільного життя, які допомагають нам збалансовано захищати наші права", - ділиться Сергій Горбачов.

А от Василю Дяківу в контексті доброчесності спадає на думку " Українська хартія вільної людини", що затверджена ініціативною групою "Першого грудня". Там, за його словами, йдеться про всі концептуальні засади виховання й формування й людини, і суспільства загалом.

" Так-от, я вважаю, що доброчесність має базуватися на моральних цінностях, які об'єднують і допомагають консолідуват и як команду, так і суспільство й державу. Доброчесність - це чесність, мужність, відповідальність, довіра, повага і справедливість", - каже Василь Дяків.

На думку вчителя, академічна доброчесність - це складова доброчесності. І вона передбачає дотримання тих самих принципів, але в межах освітнього процесу - як із боку вчителів, так і з боку учнів та батьків.

Євген Головаха вважає, що традиція взаємин учнів і педагогів сформувалася ще за радянських часів. А оскільки радянське суспільство було неофеодальне, то і взаємини будувалися не на повазі, а на підкоренні.

" Тобто ти не поважаєш будь-кого, хто "над тобою", - чи то вчителя, чи то президента, - а підкорюєшся, бо це - начальство. Й ось ця показова повага до вчителів у радянський період - це система залежності, а не партнерства", - говорить соціолог.

Натомість, можна будувати сучасну демократичну систему партнерства між учителем і учнем. Це - про ліберальну систему взаємин, коли кожен розуміє, що вони потрібні одне одному, з повагою ставляться одне до одного й до праці кожного. До цього треба прагнути.

" Поки що загальне ставлення до доброчесності в Україні можна висловити однією фразою:"Я проти корупції, але кум усе "порішає". Те саме стосується академічної доброчесності", - пояснює Сергій Горбачов.

За його словами, проблема, зокрема, у тому, що звичне для людей не сприймається як порушення. Наприклад, часто дітям дають завдання зробити поробку, і батьки роблять це замість них. А потім дитина показує зроблене батьками в школі й каже, що це зробила вона. Так формується усвідомлення, що можна видати чужу роботу за свою. І в цьому випадку йдеться як про недоброчесність загалом, так і про академічну недоброчесність зокрема.

ЧОМУ В ШКОЛАХ ПРОБЛЕМИ З ДОБРОЧЕСНІСТЮ

Василь Дяків упевнений, що стан академічної доброчесності й доброчесності як такої в школах кризовий. Адже так званий комплекс доброчесності складається з базових правил і принципів, яких здебільшого не дотримуються. Серед них:
3. Дуже великий розрив поколінь. "10-15 років тому до мене зверталися не тільки як до вчителя, а як до людини, щоби я розповів про свій досвід. І діти переймали цей досвід для себе. Нове ж покоління не завжди розуміє наш досвід, і він їм не потрібен, їм нецікаво, видається, що це неактуально. Так, розуміння учнем учителя змінилося. Оскільки діти слухають про ціннісний досвід неусвідомлено, то не роблять висновки й не аналізують його. І тоді не засвоюватиметься те, що я розповідатиму про доброчесність". 5. Як"6. Дітей треба вчити відповідального вибору. "У нашому контексті це важко зробити, бо батьки часто гіперопікуються дітьми. Тоді дитина в 6-річному віці формує уявлення, як маніпулювати дорослими, щоби досягти своїх цілей, і вона не знає, що таке вибір. І якщо в школі визначають правила в класі, а дитина протягом 6 років не знала, що правила існують, то вона не буде на них реагувати". Це означає, що емоційний стан дітей страждає, рівень агресії зростає. Також тут важко організувати інтеракції. Т о як можна виховувати свободу, яка є компонентом доброчесності, якщо навіть приміщення не дає можливість це робити?". учитель може я кісно провести урок, якщо в класі є місце для 20 учнів, а там навчаються 35?
1. Нова українська школа не базується на "новій українській сім'ї" й на "новому українському дитячому садку". Тому, коли дитина приходить у 6-7 років у НУШ, то вже має засвоєні моделі поведінки в сім'ї й дошкіллі. І часто-густо НУШ зосереджує свої зусилля не на формуванні, а на перевихованні.

2. Нинішнє покоління центеніалів має бачення світу як картинки, що часто є порожньою й не має морально-етичного підґрунтя. Тому навчання в школі не стільки ціннісне, скільки "в картинках". Бо тільки так діти сприймають інформацію. Натомість, важливо не перевіряти, наприклад, чи дитина взяла участь у тому чи іншому заході, а перевірити, наскільки це ціннісно для неї.

4. Доброчесність - це про формування довіри. Наприклад, дослідження свідчать про те, що треба збільшити тривалість перерв, зменшити кількість уроків і обсяг домашніх завдань.

" Якщо люди кажуть, що їм погано, то система має відреагувати. Якщо вона не реагує, то як ми можемо довіряти цій системі? І яка може бути доброчесність, якщо в системи немає довіри до того, що відбувається насправді?", - пояснює Дяків.

Натомість, треба дозволяти дітям, наприклад, обрати, куди вони хочуть ходити на позашкілля, а не обирати замість них.

ЯК ПОКРАЩИТИ СИТУАЦІЮ

Євген Головаха каже, що треба пояснювати дітям, що списувати - це спроба за чужий рахунок отримати те ж саме. Списування порушує всі засади конкуренції. А конкуренція - це базовий принцип успіху.

Мовляв, якщо один працює, а інший не працює, то в конкуренції перемагає той, хто працює. А якщо один працює, а інший списує, і вони отримують один результат, це руйнує засади нормальних конкурентноздатних економіки, науки й освіти.
"Мало хто питає в дітей, чи їм подобається викладання вчителя, наскільки вчитель толерантний, чи дітям цікаво в школі. Тому суспільство має акцентувати увагу на вмінні батьків спілкуватися в такому форматі.
" Я ніколи не казав про списування, і навіть було таке, що списував у школі в дівчат, якщо нам треба було щось швидко здати. У радянські часи це вважалося нормальним. А от моя онука, яка навчається в Нью-Йоркському університеті, засудила свого приятеля за те, що той списав, і не розмовляла з ним кілька тижнів. Сказала: "Як так можна? Це ж нечесно!", - розповідає Головаха.

Освітній омбудсмен пояснює, що академічна недоброчесність - це не лише не списувати й не давати списувати, але й об'єктивно оцінювати навчальні здобутки дітей і роботу вчителя. Проблеми виникають тоді, коли немає критеріїв і індикаторів, якими можна виміряти щось. Тоді діє суб'єктивність.

" Але "мен і здається" не може бути оцінкою. Натомість, має бути чітко визначено: ось така оцінка буде, якщо будуть досягнуті ось такі результати. Наприклад, точно вказана кількість помилок за таку оцінку або відповідність темі", - говорить Горбачов.

Також згадує історію, коли дитина отримала на ЗНО 10 балів за власне висловлення, а після перевірки - нуль. Виявилося, робота була грамотна, але зміст есе абсолютно не відповідав темі. Так, людям треба вчитися розуміти, що є критерії оцінювання, яких потрібно дотримуватися. Якщо цього немає, то про академічну доброчесність не йдеться.
Марія Марковська, "Нова українська школа" Фото: автор - ArturVerkhovetskiy, Depositphotos Проєкт "Навчання суспільної доброчесності в українській початковій освіті як довготривалий та ефективний інструмент подолати "побутову корупцію" реалізується у партнерстві з німецькою організацією ChildFund Deutschland ("Дитячий Фонд Німеччини") за підтримки Федерального міністерства економічного співробітництва та розвитку Німеччини (BMZ) Більше про проєкт читайте за цим посиланням.
За словами Горбачова, за недотримання доброчесності має бути суворе покарання. Якщо людину спіймали на списуванні чи плагіаті, чи якщо вчитель виставляє крадену статтю як власну розробку, то його треба позбавити категорії, відповідно, зменшиться заробітна плата. Інакше, каже, це не працюватиме.

Євген Головаха каже, що мають бути дієві професійні спільноти, які вироблятимуть стандарти і критерії в певній сфері. Мовляв, люди мають знати, що вони порушують, а що - ні, що - припустимо, а що - неприпустимо. Кодекси мають розробляти організації, які представляють викладачів, студентів, але не адміністрація.

" На прикладі вищої освіти: якщо робити все згори донизу, коли кодекс розробляє ректорат, а вчена рада автоматично затверджує, то буде вилучено все, що може обмежувати свавілля бюрократів".

Василь Дяків радить не формувати доброчесність, а стримувати недоброчесність. Адже формування доброчесності починається з держави й суспільства. А поки держава й суспільство толерують недоброчесність, то школа безсила.

Аби стримувати недоброчесність, за словами вчителя, у школі має бути команда, у якої є розуміння й бачення потреб доброчесності. Втім, якщо в школі працюють 40 учителів, а лише двоє з них культивують доброчесність, то цього буде недостатньо для учнів. Потрібна системність.

Другий компонент - це робота з батьками. Бо батьки часто обмежуються формальним підходом: " Ти виконав домашнє завдання?", "Які оцінки?", "Як у школі?".

Третій компонент - робота з управлінням освіти. Бо якби десь прислухалися до того, що 7-8 уроки - це неефективно, і зняли їх, то батьки б подумали: "О, до нас прислухаються". Так працює співпраця", - говорить Василь Дяків.

До того ж освітній омбудсмен радить дотримуватися законів і розуміти, що доброчесність - це соціально визначений зміст нашої поведінки. Тобто доброчесність завжди стосується когось іншого, окрім вас.

"Доброчесність, окрім законів, вимагає дотримуватися правил поведінки, які зафіксовані у звичних практиках. Але, буває, звичні практики суперечать законам. Наприклад, практика вимагання грошей із батьків через батьківські комітети - це й неетично, і незаконно. Але традиційно. Однак не всі традиції треба підтримувати", - пояснює Горбачов.

Також, за його словами, вчителі мають показувати дітям доброчесність на своєму прикладі. Немає нічого більш дієвого.

Лідери думок, з якими розмовляла "Нова українська школа", вважають що працювати над доброчесністю - це клопіткий, комплексний і довгий процес. Утім, до цих змін треба готуватися й поступово "ламати" системні і традиційні порушення.

# data[].attributes.attachment_link.title
Від чого залежить доброчесність і як її виховувати. Пояснюють освітній омбудсмен, соціолог і вчитель року | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
" Було таке світове опитування, коли учнів середньої школи з різних країн запитували, чи розкажуть вони вчителеві, якщо хтось з однокласників списує. І виявилося, чим вищий відсоток тих, які готові "закласти" однокласників у цій ситуації, тим більш економічно заможна й демократично розвинена країна", - розповідає соціолог, професор і психолог Євген Головаха.

# data[].attributes.headline
"Просто про складне". Обговорімо!  

# data[].attributes.subject
"Просто про складне". Обговорімо!  

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Усе це - про доброчесність. Бо вона пронизує абсолютно всі сфери нашого життя. У доброчесному світі хочеться жити, але його дуже важко будувати", - йдеться в посібнику курсу "Уроки доброчесності" для 3-4 класів від ГО "Смарт освіта". "Нова українська школа" зібрала добірку мультфільмів із посібника й не тільки, які можна показати дітям, аби пояснити, що таке доброчесність, з чого вона складається, закріпити цю інформацію й урізноманітнити уроки. Частина цих мультфільмів не говорять прямо про доброчесність. Проте вони порушують такі питання як небайдужість, служіння, рівність прав, співпереживання, неконфліктність, без яких неможлива доброчесність. Ми хочемо жити в доброчесному суспільстві. Хочемо, аби нас лікували лікарі, які добре й наполегливо вчились. Аби нас захищали непідкупні, професійні та небайдужі правоохоронці. Щоби нас судили судді, які розуміють, що таке - служіння. Наші маршрутки, автобуси, поїзди і просто автівки водили ті, хто не купували права, а старанно вчилися кермувати транспортом. "Містер Байдужий"
ЯКІ МУЛЬТФІЛЬМИ ПОКАЗАТИ НА УРОЦІ

Зміст: У короткому мультфільмі йдеться про байдужого чоловіка, який ніколи нікому не допомагав, допоки не стався випадок, який усе змінив. Опісля чоловік зрозумів, що допомагати - це приємно.

У посібнику також пропонуються запитання, які можна поставити дітям перед переглядом:
Та запитання після перегляду:

1. Як ви гадаєте, про що цей мультфільм?

2. Яких людей називають байдужими?

3. Чи можуть вони стати людяними?

Що ви відчуваєте після перегляду? Чому?

Чому мультфільм називається "Містер Байдужий"?

Що змусило головного героя подумати про інших людей?

Що він відчув, коли його торкнулася літня пані?

За кого він хвилювався більше, коли переводив бабусю через дорогу?

Як ви гадаєте, чи змінюється людина, якщо виявляє людяність і допомагає іншим? Як це можна помітити?

Яким іменем ви назвали б героя мультфільму наприкінці? Чому?

Як ви вважаєте, що відбуватиметься з персонажами далі? Чому?

" Один маленький крок"
Запитання, які пропонують у посібнику:
Зміст: Семихвилинний мультфільм розповідає історію дівчинки Луни та її батька. Йдеться про те, як важливо не опускати руки на шляху до мрії, попри всі перепони та зневіру. А також - про відповідальність, наполегливість, упертість, бажання вчитися й важливість батьківської підтримки.

Які емоції у вас викликав цей мультфільм? Чому?

Про що мріє Луна?

Чи батько допомагає Луні втілити мрію?

Чи легко Луні було вчитися? Чому, як ти вважаєш?

Чи помічала Луна батькове прагнення підтримати (допомогти, розвеселити) її в часи невдач? Чому?

Що відчував тато, коли бачив доньчину зневіру?

Що допомогло дівчинці пережити втрату рідної людини?

Як змінилося життя Луни після смерті батька? Звідки вона взяла сили долати труднощі?

Чи здійснила Луна свою мрію (чи досягла мети)? У який момент це стало зрозуміло?

Які риси характеру допомогли Луні досягти мети?

Які дії батька допомогли цим рисам сформуватись?

У чому відмінність між мрією та метою?

" Якщо ви помітили, що хтось з учнів у класі під час перегляду мультфільму засмутився, почав закривати руками очі та заплакав - підтримайте його / її. Підійдіть, доторкніться, присядьте поруч. Цей мультфільм міг нагадати дитині про втрату, що сталася в її житті. Ваші уважність і підтримка допоможуть упоратися з емоціями", - радять розробниці уроків доброчесності.

" Яке Різдво без любові?"
Запитання, які пропонують у посібнику:
Зміст: Це історія про їжака на ім'я Генріх, який прийшов до нового класу. Однолітки не спілкуються з ним, бо він має колючки. Напередодні Різдва однокласники дарують йому подарунок, завдяки якому вони зможуть дружити і гратися!

Що заважало Їжачкові подружитися з однокласниками?

Що можна зробити, щоб у Їжачка були рівні можливості з іншими звірятами?

Який настрій був у Їжачка спочатку, у середині історії та наприкінці?

Чи були у вашому житті подібні ситуації?

Епізод "Сон" із мультфільму "Гілка оливи"
Підведіть дітей до висновку: "Усі ми - різні, але рівні у своїх правах. Кожен має право на любов, увагу, повагу та дружбу".
Запитання, які пропонують у посібнику:
Зміст: В однохвилинному мультфільмі йдеться про тваринок-сусідів, які живуть на дереві. Один із них хоче спати, а інший - грати на гітарі. Зрештою, вони домовляються, як буде зручно обом.

Чи виник конфлікт між героями? Чому ви так вважаєте?

Чому виник конфлікт?

Які були можливі способи розв'язання ситуації?

Запропонуйте дітям обговорити кожен із варіантів розв'язання ситуації, що був би прийнятним для обох персонажів:

А. Один грає, інший не спить.

Б. Один не грає, інший спить.
Епізод "Холод" із мультфільму "Гілка оливи"
В. Один тихо грає колискову, інший спить під музику
Запитання, які пропонують у посібнику:
Зміст: Вигаданим тваринкам-сусідам, які живуть на дереві, дуже холодно взимку. Вони сидять на різних гілках і трусяться. Тоді повз дерево пролітає шматок тканини - й одна з тваринок ловить його... Але ж іншій холодно. Зрештою, вони домовляються, обіймаються і вкриваються тканиною разом.
"Атака на почастунок"

Чи побачили ви в цьому епізоді конфлікт?

Чому виникла суперечка?

Які були можливі способи вирішення конфліктної ситуації?

Запропонуйте 4 варіанти, обговоріть кожен із них і запишіть рішення персонажів мультфільму.

Завдання за мультфільмом, які пропонують у посібнику:
Зміст: У мультфільмі йдеться про бабусю, у якої склалася значно гірша думка про молодого хлопця, ніж він учинив із нею. Це - про те, що не можна думати про людей погане, не знаючи їх, а також про те, що не варто бути запальними, злими й одразу конфліктувати, адже ситуація може бути іншою, ніж ми уявляємо. Йдеться про стриманість, людяність, розуміння й помірність.
"Правда чи брехня?"

Вибери з наведених назв емоцій ту, яка відповідає твоїм відчуттям після перегляду мультфільму: занепокоєння, здивування, окриленість, спокій, схвильованість, утіха, байдужість, зажура, гнів, розчарування. Поясни свій вибір.

Хто з двох персонажів виявив помірність, тобто вдовольнився невеликою кількістю печива?

Які ще риси продемонстрував цей персонаж?

Чого хотілося герою? Чому він обрав людяність?

Запитання, які пропонують у посібнику:
Зміст: Вигаданий герой допомагає дітям розібратися, чому треба говорити правду, як робити правильний вибір, чому всі люди часом брешуть і що робити, коли це вже сталося.

Що означає "перетворюватися на Піноккіо"?

Чи завжди брехня шкідлива?

Що важливо у взаєминах із друзями та рідними?

"Фабрика манекенів - добро повертається"
Запитання, які пропонують у посібнику:
Зміст: Цей мультфільм - історія про Джастіна, який працює охоронцем на фабриці манекенів і залишає для колег різноманітні приємні сюрпризи.
Мультфільм про хлопчика та песика

Чому чоловік почувався самотнім?

Навіщо Джастін робив сюрпризи своїм колегам?

Чи дії Джастіна є прикладом служіння?

Чому він повертався додому засмученим?

Як ви оцінюєте дії Джастінових колег? Чому?

Чи правильно вчиняв Джастін, коли робив сюрпризи колегам? Чому?

Як ви вчинили б на місці колег?

Що ви порадили б Джастінові?

Чому треба робити добрі справи?

У мультфільмі йдеться про хлопчика, який нічим не цікавився, окрім відеоігор, поки в нього не з'явився пухнастий друг. Історія розповідає про те, що в нас значно більше схожого, ніж ми думаємо. А ще - про те, що інвалідність не заважає людям дружити та проводити час разом.

" Балакуче курча"

Це мультфільм про Сашка, який любив читати й вигадувати історії. Через це світ йому здавався казкою. Утім, у Сашка не було друга, якому він міг би довірити свої секрети й поділитися своїм світом фантазій. З часом у хлопчика з'явився друг Курчатко...

" Парасолька"

У восьмихвилинному мультфільмі йдеться про хлопчика, який жив у дитбудинку і вкрав жовту парасольку в людей, які принесли іграшки. Як виявилося, жовта парасоля нагадала хлопчику його батька, який мав таку саму, і залишив його в дитбудинку. Так, добрі люди подарували парасолю хлопчику. А в дорослому віці він подарував її маленькій дівчинці.

" Піп"

Це історія про песика, який хоче стати поводирем для незрячих. Однак, навчання йому важко вдається, він помиляється і провалює іспит. Утім, коли виходить з університету, бачить незрячу людину, яка ненароком зайшла на будівельний майданчик і не може звідти вийти. Піп виводить дівчину звідти. У мультфільмі йдеться про вміння допомагати, пробачати, емпатію, бажання вчитися і йти до своєї мети, і як важливо навчатися не заради оцінок, а заради навичок.

" Рубато"

Мультфільм розповідає про вуличного музиканта й те, як змінюється його життя, коли він зустрічає собаку, який живе на вулиці й над яким постійно знущаються. Це мультик про взаємодопомогу, розуміння, терпимість і неконфліктність.

" Синці"

Дівчинка, яку вдома б'ють, ображають і не розуміють, боїться всього в школі, помиляється й не може зібратися з думками. Однак, учителька намагається зрозуміти, що сталося, - і заспокоює дівчинку.

" Радісна історія"
Марія Марковська, "Нова українська школа" Титульне фото: автор - Gorodenkoff, Depositphotos Проєкт "Навчання суспільної доброчесності в українській початковій освіті як довготривалий та ефективний інструмент подолати "побутову корупцію" реалізується у партнерстві з німецькою організацією ChildFund Deutschland ("Дитячий Фонд Німеччини") за підтримки Федерального міністерства економічного співробітництва та розвитку Німеччини (BMZ) Більше про проєкт читайте за цим посиланням.

Це історія про пса, який дозволив лелеці забрати черв'яків із човна, на якому рибалив його господар. Усе - аби лелека нагодував дітей. Натомість лелека віддячив і наловив чоловікові й собаці багато риби. У мультфільмі йдеться про взаємодопомогу, розуміння, підтримку і вдячність.

# data[].attributes.attachment_link.title
Просто про складне. 15 мультфільмів про доброчесність, які можна показати дітям | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
" Усе це - про доброчесність. Бо вона пронизує абсолютно всі сфери нашого життя. У доброчесному світі хочеться жити, але його дуже важко будувати", - йдеться в посібнику курсу "Уроки доброчесності" для 3-4 класів від ГО "Смарт освіта".

# data[].attributes.attachment_link.title
Чек-лист_Ознаки_доброчесної_школи

# data[].attributes.attachment_link.title
Академічна доброчесність у школі | ОНЛАЙН-КУРС "АКАДЕМІЧНА ДОБРОЧЕСНІСТЬ"

# data[].attributes.headline
Вибери з наведени

# data[].attributes.body
Вибери з наведених назв емоцій ту, яка відповідає твоїм відчуттям після перегляду мультфільму: занепокоєння, здивування, окриленість, спокій, схвильованість, утіха, байдужість, зажура, гнів, розчарування. Поясни свій вибір.

# data[].attributes.headline
Інфографіка для школярів "Зрозуміло про академічну доброчесність"

# data[].attributes.subject
Інфографіка для школярів "Зрозуміло про академічну доброчесність"

# data[].attributes.headline
Simple Facts about Academic Integrity – Infographics

# data[].attributes.subject
Simple Facts about Academic Integrity – Infographics

# data[].attributes.headline
Доброчесність у суспільстві виживання – як навчати учнівство

# data[].attributes.subject
Доброчесність у суспільстві виживання – як навчати учнівство

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Переважно люди погоджуються, що доброчесними бути добре і правильно. Але як діяти, коли обставини навколо складаються так, що поводитися недоброчесно видається кориснішим, буквально необхідним для виживання? І чи можливо виховувати доброчесність у дітях, якщо дорослі не можуть покладатися на державу в захисті своїх прав? На ці складні запитання відповіла соціологиня та дослідниця Більше про ці уроки читайте тут, а також дивіться розроблені навчальні матеріали для учнів 3-4 класів. Далі - її пряма мова. Вікторія Бриндза під час вебінару "Виклики втілення уроків доброчесності в класі", який відбувся 13 грудня 2021 року.
ЩО ТАКЕ СУСПІЛЬСТВО ВИЖИВАННЯ

Українське суспільство досі перебуває в перехідному періоді від тоталітарної системи до демократичної. У тоталітарному суспільстві важливою була могутність держави, а людина була лише ресурсом. У демократії навпаки - успіх залежить від особистісних якостей та самостійності людини.

Досліджуючи українське суспільство, ми з колегами виявили, що насамперед у ньому дуже бракує безпеки, наслідком чого є почуття незахищеності.

Постійна непередбачуваність в умовах браку часу для адаптації підвищує почуття тривоги й вимагає бути завжди напоготові, що швидко виснажує.

Люди стають схильними не довіряти іншим і розглядати одне одного радше як потенційних конкурентів та претендентів на якесь благо, що могло би дістатися їм.

Замість того, щоби надавати безпеку та оберігати, держава часом навіть становить загрозу для людини.

У стані небезпеки люди більше звертають увагу на негатив. Батьки та вчителі схильні робити зауваження щодо негативної поведінки дітей, оминаючи увагою позитивну.

У такому контексті люди частіше поводяться агресивно чи уникають взаємодії (не тому, що вони злі, а через те, що вся ментальна енергія йде на забезпечення виживання, а не на розвиток конструктивних стосунків).

Відповідно, коли в таких обставинах виникає можливість порушити правила на свою користь, то ніби логічно припустити, що шансом потрібно скористатися, навіть якщо ми вважаємо це неправильним.

Але що в наших силах змінити?
Учителі та батьки часто вважають, що підтримують свій авторитет в очах дітей, коли роблять вигляд, що знають усе й ніколи не помиляються, але парадокс у тому, що саме в цей момент авторитет втрачається.
АВТОРИТЕТНИЙ - НЕ АВТОРИТАРНИЙ

Уявлення вчителів, батьків та учнів про те, якою має бути школа, не змінюються за один день, і навіть за 30 років, але таки змінюються - і це позитив. Позитив також у тому, що ми можемо впливати на якість і швидкість змін.

Набувається він, коли діти спостерігають за тим, як дорослі долають складні ситуації, як учителі та батьки самі дотримуються встановлених правил, а помиляючись, визнають це, чесно обговорюють, просять пробачення та дякують за допомогу.

І навпаки: коли дорослий говорить "мені можна, а тобі - ні", то діти сприймають це як шаблон, що, стаючи дорослим і набуваючи певних повноважень та влади, можна також порушувати правила.

То як же вчити доброчесності дітей у сучасних реаліях?

Не пропонувати правильне рішення ні вербально, ні невербально. Готова відповідь забирає необхідність думати, аналізувати, зважувати. Вчитель не завжди буде поруч, тому його завдання - не зробити дитину доброчесною, а навчити міркувати, шукати й вирізняти альтернативи, робити власні висновки та відповідати за свій вибір.

Насправді, це великий виклик для батьків і вчителів, тому що в нашому дитинстві було інакше - тоді дітей виховували з уже готовим "правильним поглядом". Але навіть якщо ви бачите, що вибір хибний, - не оцінюйте, не реагуйте. Запропонуйте подумати разом, до чого призведе рішення, спонукайте розмірковувати, ставлячи запитання.

Як пояснює психологиня Світлана Ройз, діти 9-10 років (аудиторія уроків доброчесності) мають такі вікові особливості:

не просто імітують, а починають ставити під питання слова старших;

переходять від магічного мислення до раціонального, конкретного;

виокремлюють себе від інших, відчувають свою індивідуальність та самотність;

краще розуміють причинно-наслідкові зв'язки;

розвивають здатність до критичного мислення та самоконтролю;

починають сприймати складні абстрактні поняття;

все ще потребують авторитетних (не авторитарних!) прикладів дорослих.

ЯК ЗАЛИШАТИСЯ ДОБРОЧЕСНИМ І ВЧИТИ ЦЬОГО ДІТЕЙ, ЯКЩО:

людина не може покладатися на захист своїх прав?

Так, українська система правосуддя ще не ставить людину в пріоритет за замовчуванням, але захистити права можливо, якщо бути наполегливими, намагатися розібратися та залучати інших.

правила суперечать здоровому глузду?

Правила можуть змінюватися, інколи це просто старе правило, яке не встигли замінити. Якщо правила несправедливі, їх варто намагатися перевизначити, і почати можна з правил взаємодії в класі. Попросіть дітей конструктивно подумати, якими мали би бути нові правила, і запропонувати свої варіанти з огляду на інтереси інших.

порушення правил не веде до відповідальності?

Важливо знайти нові некаральні форми відповідальності - такі обмеження, які не принижують людину. Так ми допомагаємо дітям збагнути, що відповідальність існує не для покарання, а для підвищення загального добробуту, безпеки та ефективності. Запитайте самих учнів, які б вони запропонували заходи для випадків порушення правил. Поясніть, що помста (передбачає приниження чи знищення гідності людини) і відповідальність (гідність залишається непорушною) - це різні речі.

доброчесна поведінка суперечить добробуту?

Для деяких родин життєві обставини можуть бути дуже складними, коли їхні виживання й добробут залежать від напівдоброчесної поведінки (хтось не заплатив за проїзд у громадському транспорті, хтось перевищив швидкість на дорозі або не повернув зайву решту, випадково отриману в магазині). Але до переходу на "світлу сторону" не можна примушувати, адже тиск зазвичай спричиняє спротив та агресію.

Не варто також цькувати чи визначати, хто кращий, а хто гірший, бо ідеальних людей не буває. Важливо показувати альтернативу, закликати міркувати про наслідки.

навколо стільки прикладів несправедливості?

Так, але і прикладів справедливості немало. Дорослі можуть бачити світ інакше, ніж діти ще й тому, що їхнє дитинство відбувалося в цілком інших обставинах. Для декого - в іншій країні, у тоталітарній системі. Звідси наша схильність узагальнювати, розповсюджуючи негативні обставини на все життя: "маємо те, що маємо", "нам пороблено". Але дорослим треба намагатися зупиняти себе, подивитися, чи є щось, що ми можемо зарахувати як позитив, і передати дітям інші патерни.

вашим доброчесним ставленням зловживають інші?

Ознайомити учнів із "дилемою в'язня", коли зрадити довіру та порушити правила собі на користь вигідно в короткостроковій перспективі. "Дилема в'язня" - це коли співучасників злочину розводять різними кімнатами і пропонують волю в обмін на зізнання та засвідчення вини іншого.

У цей момент людині здається, що свідчити проти партнера вигідно, оскільки, по-перше, не хочеться сидіти у в'язниці, а по-друге - страшно, що інший співучасник може зрадити першим, тому треба швидше використати свій "шанс". Брак безпеки змушує нас бути короткозорими й не розглядати тривалу перспективу (головне - вижити сьогодні).
Вікторія Макарова, Анна Степанова-Камиш, "Нова українська школа" Титульне фото: автор - gpointstudio, Depositphotos Проєкт "Навчання суспільної доброчесності в українській початковій освіті як довготривалий та ефективний інструмент подолати "побутову корупцію" реалізується у партнерстві з німецькою організацією ChildFund Deutschland ("Дитячий Фонд Німеччини") за підтримки Федерального міністерства економічного співробітництва та розвитку Німеччини (BMZ) Більше про проєкт читайте за цим посиланням.
У класі можна застосувати гру, яка допомагає побачити позитивну дію доброчесності в тривалій перспективі. У грі має бути багато раундів, у яких дилема "зрадити чи не зрадити" щоразу повторюватиметься. Так, коли ми бачимо, що взаємодія не одноразова, що нам жити в цьому суспільстві з цими людьми й жити із собою, - наше сприйняття доброчесності й довіри зміниться.

У нашої країни дійсно непросте минуле й непросте теперішнє, але ми не маємо в ньому застрягати. Вибір простий: "скласти лапки" або рухатися до змін, нехай і повільно.

# data[].attributes.attachment_link.title
Доброчесність у суспільстві виживання - як навчати учнівство | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Переважно люди погоджуються, що доброчесними бути добре і правильно. Але як діяти, коли обставини навколо складаються так, що поводитися недоброчесно видається кориснішим, буквально необхідним для виживання? І чи можливо виховувати доброчесність у дітях, якщо дорослі не можуть покладатися на державу в захисті своїх прав?

# data[].attributes.headline
Глосарій термінів та понять ст. 42 «Академічна доброчесність»

# data[].attributes.subject
Глосарій термінів та понять ст. 42 «Академічна доброчесність»

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Academic Integrity and Quality Initiative

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Відмінник. Хорошист. Двієчник. А ви до якої категорії відносились у школі? А ваша дитина? На перший погляд у такій категоризації немає нічого поганого - просто ж констатація факту отримання дитиною певних оцінок. Насправді ж ці преславуті категорії відображають суттєву ваду нашої системи освіти - її орієнтованість на оцінки. Результати сфокусованих групових інтерв'ю з вчителями середніх шкіл та батьками школярів, організованих аналітичним центром CEDOS у листопаді 2018 у рамках Проєкту формування академічної доброчесності в школі (SAISS), показали, що орієнтованість на оцінках породжує низку проблем, пов'язаних із дотриманням принципів академічної доброчесності.

Оцінювання і його функція

Оцінювання - це важливий елемент будь-якого робочого процесу. Основною його функцією є показати, на скільки ефективними є наші дії на шляху до певної мети та, зрештою, відобразити, на скільки нам вдалося цієї мети досягнути. Отже, оцінювання - це лише інструмент, покликаний допомагати нам на шляху до нашої мети. На жаль, у сфері освіти оцінка втратила свою першочергову функцію і з інструменту перетворилась у самоціль.

Пригадайте себе у школі. Ви теж хотіли отримувати гарні оцінки, правда? Навіть ті, кого навчання зовсім не цікавило, все-одно, хотіли отримувати гарні оцінки. Тому що гарні оцінки означають, що ти розумний, що ти кращий за інших, що ти будеш успішним. І це дає нам суспільне визнання і любов - те, чого усі ми прагнемо. Звісно, це немає нічого спільного з реальністю, але ми так думали. І досі думаємо. І хочемо, щоб наші діти отримували гарні оцінки. І постійно твердимо їм, щоб вчились добре, себто отримували гарні оцінки.

Так, у нашому суспільстві добре вчитись означає отримувати гарні оцінки. І у нашій свідомості це зовсім не пов'язано із глибиною розуміння матеріалу чи любов'ю до навчання як процесу саморозвитку.

Чому ж оцінка у нашому суспільстві втратила своє першочергове значення?

За радянських часів основною функцією освіти було виховання слухняних громадян, які роблять те, що їм говорять, і думають так, як їм говорять думати. Замість того, щоб вчити дітей думати і розвиватись, їх вчили покірно запам'ятовувати і відтворювати потрібну інформацію.

У таких умовах оцінювання, як інструмент відслідковування прогресу учня, не було потрібним. Радянська система не була зацікавлена у тому, щоб стимулювати учнів розвиватись і тим більше допомагати їм у цьому. Відповідно і оцінювання зводилось лише до того, щоб перевірити, на скільки добре учень може механічно "завчити" і відтворити інформацію.

Той хто добре впорався з завданням "відтворити" - молодець, відповідає "стандарту". Той, хто починає думати, аналізувати, копати глибше, - відхиляється від "стандарту". А таке відхилення жорстоко каралось.

Впродовж багатьох років у нашій підсвідомості закарбовувалось переконання, що розвиватись, проявляти свою індивідуальність - небезпечно. Навчання, як процес саморозвитку, втратило свою цінність. А от зовнішні атрибути успіху, як на приклад, оцінки - ні.

Часи змінились, але радянські моделі мислення і досі широко поширені у нашому суспільстві - ми колекціонуємо грамоти за успішність, червоні дипломи, здобуваємо по кілька вищих освіт. Здавалося б, що у цьому поганого, правда? От тільки, головна мотивація, яка стоїть за усім цим - показати усім, що ми "успішні" чи "розумні", а не по-справжньому розвиватись.

Орієнтація на оцінки впливає на підходи до оцінювання і викладання

Прояви орієнтації на оцінки можна побачити як на інституційному рівні, так і на рівні ставлення вчителів до учнів. У обох випадках результатом стає академічна недоброчесність.

Замість того, щоб винагороджувати прогрес учнів (на скільки балів і за який період учню вдалось покращити свою успішність), система вимагає від вчителів гарних оцінок своїх учнів і на основі цього будує рейтинг. Одна вчителька під час інтерв'ю розповіла, що для того, щоб вивести бали класу зі свого предмету на прийнятний рівень, учителі часто вдаються до завищення оцінок, що відповідно до ст.43 Закону України "Про повну загальну середню освіту" є проявом академічної недоброчесності:
"В нас є така графа, в кінці семестру, у відсотках [у класному журналі]. І якщо буде недостатній рівень, то от, погодьтесь, це мінус вчителям. І ми не хочемо, щоб в нас був недостатній рівень...."
Від того, на чому зорієнтований вчитель - на оцінках чи на якісному розвитку учня - залежить, якими викладацькими стратегіями він буде користуватись, які інструменти з навчання даватиме учням та яким буде його підхід до оцінювання.

Як ставлення до учнів і очікування вчителів впливають на процес навчання?

Відомі психологи Роберт Розенталь та Ленор Джейкобсон провели експеримент, який довів, що очікування вчителя від своїх учнів фактично впливають на їх успішність [3]. У ході експерименту з кількох класів початкової школи довільно (рандомізовано) обрали кілька учнів і сказали вчителям, що результати їх тестів IQ показують, що це вкрай обдаровані діти, і у найближчі кілька років їх IQ суттєво збільшиться. Насправді це були звичайні діти - їх ніщо не відрізняло від інших.

Упродовж наступних кількох років дослідники спостерігали за цими учнями і побачили, що їх IQ фактично зазнав стрімкого росту. Розенталь і Джейкобсон продовжили дослідження і побачили, що очікування вчителів впливають на комунікацію вчителя з учнями - дітям, від яких вчителі очікують кращих результатів, вчителі дають більше часу на відповіді, частіше їх хвалять і дають детальніший фідбек. Це, у свою чергу, впливає на успішність учня.

На різниці у ставленні вчителів до "відмінників" і до "двієчників" наголошували батьки, які брали участь у інтерв'ю. За їх словами, часто трапляються випадки завищування оцінок "відмінникам" і занижування "двієчникам".
"Меньше "десяти" - ну никак! Рассказывай на "десять", потому что на "шесть" ты не тянешь!" "А буває навпаки, коли дитина, ну середньо вчиться, а якась тема йому зайшла, і він написав там на "12". Вчитель дивитись такий: ні фіга собі. Погортав журнал, каже: ну слухай, у тебе по всім "6", ну куди так. І занижує".
Ставлення та очікування вчителів дуже сильно впливає на віру дитини у себе та мотивацію до навчання, а це у свою чергу впливає на стратегії, які вона використовує під час навчання. Відома психологиня, професорка Стенфордського університету Карол Двек провела дослідження, які доводять, що учні, які вірять у свою здатність ефективно навчатись та досягати бажаних результатів, докладають до навчання набагато більше зусиль, а помилки навпаки мотивують їх працювати ще сумлінніше. Учні ж, які не вірять у свою спроможність гарно вчитись, частіше вдаються до списування та обману, не зацікавлені у тому, щоб отримати фідбек, а зроблені помилки їх лише демотивують [2].

Дослідження Девіда Йегера з Техаського університету в Остіні, Джеффрі Коен, професора Стенфордського університету та їх колег показали, що учні, які на свої роботи отримують фідбек зі словами: "Я пишу тобі це, тому що вірю у тебе і очікую від тебе кращих результатів", починають більше довірять викладачу та покращують свої результати у наступних роботах, в порівнянні із тими, які отримують звичайний фідбек [1]. Особливо сильним ефект був серед Афро-американських учнів - стереотипово їх вважають менш здібними і тому вчителі мають порівняно низькі очікування щодо їх успішності у навчанні. Дослідження доводить, що віра вчителя у своїх учнів є вкрай важливим елементом ефективного навчання.

На жаль, трапляються випадки, коли вчителі своїм же ставленням вбивають мотивацію учнів до навчання, а разом з тим підштовхують до порушень академічної доброчесності. " І має місце те, що коли хтось там погано навчається чи щось зробив погано, то вона висміює цю дитину наприклад, в колективі. Наприклад, зробила щось не так. От Яна піднімись, у тебе там двійка по тому, там ти нагрубила, там твоя мама приходила в школу і возмущалась".

Батьки своїм ставленням стимулюють академічну недоброчесність

Орієнтація батьків на оцінки також суттєво впливає на стратегії, які діти використовують у навчанні. Тиск з боку батьків у поєднанні з перенавантаженою програмою та відсутністю зацікавленості дітей у навчанні - це пряма дорога до академічної недоброчесності.
"Батьки теж починають порівнювати: ну, я ж теж не хочу бути гіршою, моя ж дитина - це ж моє обличчя... Давай працюй", - говорить одна з респонденток інтерв"Одна подруга моєї доньки хотіла взагалі через погану оцінку життя самогубством закінчити. Що ми телефонували на гарячу лінію, питали, що нам робити... Друга, там взагалі мати побила добре..." 'ю.
Дослідження у сфері психології обману вказують на те, що страх покарання та бажання показати себе у гарному світлі - це одні із основних причин, з яких люди вдаються до обману. Не дивно, що дитина, яка боїться розчарувати батьків або ж отримати покарання, буде всілякою ціною намагатись отримати гарну оцінку. Зокрема, вдаватиметься до практик академічної недоброчесності.

Школа - це вікно можливостей

Навчання дитини у школі - це вікно можливостей. Це час, коли закладаються ключові цінності, моделі мислення та поведінкові принципи дитини. Якщо у цей період показати учням, що все, що має вагу - це зовнішні ознаки успіху (н.п. оцінки), а академічна недоброчесність - це шлях до досягнення їхніх цілей, то згодом вони вдаватимуться до таких же практик під час навчання в університеті, вдаватимуться до недоброчесних практик у своїй роботі та толеруватимуть недоброчесність загалом у суспільстві.

Якщо ж ми хочемо жити у суспільстві свідомих та відповідальних громадян, які своїми вчинками змінюють нашу країну на краще, варто почати з того, щоб прививати дітям любов до навчання як до процесу безперервного саморозвитку, у якому оцінка - це лише інструмент, а не ціль сама у собі.

Варто подивитись:

1. Heroic Imagination TV (2011, November 25). The Pygmalion Effect and the Power of Positive Expectations. Retrieved from: https://www.youtube.com/watch?v=hTghEXKNj7g

2. Ted (2014, November). The power of believing you can improve. Retrieved from: https://youtu.be/zeSIXD6y3WQ

3. "Історія Рона Кларка", реж. Раньда Хайнс, 2006 р.

Варто почитати:

1. Карол Двек. "Налаштуйся на зміни. Нова психологія успіху".

2. Роберт Розенталь, Ленор Джейкобсон. "Ефект Пігмаліона в аудиторії".

Використані джерела:

1. Cohen, G. L., & Garcia, J. (2014). Educational theory, practice, and policy and the wisdom of social psychology. Policy Insights from the Behavioral and Brain Sciences, 1(1), 13-20. https://journals.sagepub.com/doi/pdf/10.1177/2372732214551559

2. Hochanadel, A., & Finamore, D. (2015). Fixed and growth mindset in education and how grit helps students persist in the face of adversity. Journal of International Education Research (JIER), 11(1), 47-50. https://www.clutejournals.com/index.php/JIER/article/view/9099

3. Rosenthal, R., & Jacobson, L. (1966). Teachers' expectancies: Determinants of pupils' IQ gains. Psychological reports, 19(1), 115-118. http://citeseerx.ist.psu.edu/viewdoc/download?doi=10.1.1.488.8077&rep=rep1&type=pdf

Статтю підготувала Анастасія Сидорук, асистентка проєкту "Ініціатива академічної доброчесності та якості освіти".

# data[].attributes.attachment_link.title
Фокус на оцінках - шлях до академічної недоброчесності?

# data[].attributes.attachment_link.description
Відмінник. Хорошист. Двієчник. А ви до якої категорії відносились у школі? А ваша дитина? На перший погляд у такій категоризації немає нічого поганого - просто ж констатація факту отримання дитиною певних оцінок. Насправді ж ці преславуті категорії відображають суттєву ваду нашої системи освіти - її орієнтованість на оцінки.

# data[].attributes.headline
Письмо -діалогічне

# data[].attributes.subject
Письмо -діалогічне

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Слово "плагіат" початково означало викрадення людини й лише в 17-му столітті поширилося на присвоєння авторства чужого твору. Сьогодні є тенденція заміняти слово "плагіат" на більш нейтральний вислів "академічна недоброчесність".

Однак, у слові "плагіат" є глибина, яка дає змогу заглянути в саму суть проблеми, тоді як "академічна доброчесність" позбавлена цього метафоричного потенціалу. Говорити з учнями про академічну доброчесність без активації їхньої уяви означає перетворювати розмову на зовнішні приписи, які навряд чи стануть для них близькими й бажаними.

Отже, як говорити з учнями про плагіат?

Звісно, про плагіат не можна говорити, не демонструючи учням конкретні методи роботи з текстами інших авторів. Однак, перш ніж показувати, як це робити, добре пояснити, чому це важливо робити. Без такої розмови учні не будуть зацікавлені в тому, щоб опанувати техніки інтеграції чужих слів і думок у власний текст, які дають можливість створити продуктивну дистанцію до них - замість того, щоби розчинитись у них.

Письмо - це робота думки, і для того, щоби її здійснювати, ми маємо розуміти способи, якими ми видобуваємо думку. Ці способи грунтуються на її принциповій діалогічності. Саме тому починати розмову про плагіат потрібно з того, що думка - діалогічна. Це допоможе учням побачити себе частиною спільноти, частиною більшої розмови. Важливо також докладно розібрати з учнями технічний бік етикету цієї розмови й максимально визначити, яке використання чужих слів і думок є плагіатом, а яке - ні.

І, зрештою, ми всі маємо критично переосмислити поширену сьогодні модель "злочину й кари", як її вдало назвала дослідниця плагіату Діана Пекорарі. У цій моделі плагіат зводиться до крадіжки інтелектуальної власності. Важливо побачити, що ця модель приховує більше, ніж прояснює. Вона підкріплює той приватизований індивідуалізм, який нормалізує й навіть робить привабливим присвоєння результатів чужої праці. На противагу цій поширеній моделі варто поглибити метафору "крадіжки", щоби показати справжню шкоду, якої завдає плагіат.

ДІАЛОГІЧНІСТЬ ДУМКИ

Попри позірну інтимність процесу письма, пишучи, ми ніколи не лишаємося на самоті. Не лише тому, що ми завжди пишемо для когось (навіть якщо наш єдиний читач - ми самі). І не лише тому, що ми використовуємо слова, які не ми придумали (ми створюємо неповторну комбінацію слів, які належать усім людям). Але, насамперед, тому, що всяке письмо є частиною більшої розмови.

Американський письменник і філософ Кенет Берк запропонував чудовий образ для діалогічності нашої думки - ми входимо в кімнату, у якій давно триває розмова. Розмова розпочалася задовго до нашої появи. Ніхто з присутніх у кімнаті, незалежно від того, як довго вони в ній перебували, не застав її початку. Тож ніхто не має повного уявлення про те, як вона розгорталась.

Зайшовши в кімнату, ми спершу слухаємо, намагаючись вхопити суть того, про що йдеться, зрозуміти відмінність позицій учасників діалогу, його основні лінії. Згодом починаємо розрізняти тонші нюанси думки, у нас виникає своє бачення й ми починаємо говорити. Хтось підхоплює нашу думку, заперечує чи погоджується або просто розвиває її далі. Ми відповідаємо. Долучаються нові співрозмовники. І так триває доти, доки не настає наш час покинути кімнату. А розмова й далі триває вже без нас.

Важливо пояснити учням, що, пишучи, ми беремо участь у розмові, а не заповнюємо порожню сторінку чи проголошуємо істину в останній інстанції. Як зазначає американський дослідник письма Джозеф Гаріс, який розвиває цей образ кімнати, наше завдання полягає в тому, щоби підтримати розмову і зробити в неї внесок, а не в тому, щоби завершити її, сказавши остаточне авторитетне слово.

Усвідомлення відкритої діалогічності думки знімає з учнів подвійний тягар. По-перше, звільняє їх від непосильної вимоги абсолютної оригінальності, яка часто гнітить початківців. Учням буде значно легше робити перші кроки самостійного письма, якщо вони не будуть намагатися "винайти велосипед", а розумітимуть, що, пишучи, вони вступають у розмову, у якій уміння говорити - не менш важливе, ніж уміння слухати і, головне, чути. Власний голос з'являється в діалозі і значною мірою завдяки проясненню для себе думки іншого автора чи авторки.

По-друге, усвідомлення діалогічності думки демонструє те, що механічне дублювання чужих слів не має сенсу. Образ кімнати, у якій триває розмова, унаочнює абсурдність плагіату. Цей образ допомагає пояснити учням, що письмовий плагіат мало чим відрізняється від ситуації, коли під час розмови хтось би взявся повторювати репліки свого співрозмовника, видаючи їх за свої.

Таке механічне дублювання завдає подвійної шкоди. Насамперед, воно завдає шкоди самій людині, яка бездумно дублює чужі слова, оскільки цим вона позбавляє себе власного голосу.

Не менше шкоди механічне дублювання завдає й самій розмові. Воно не просто марнує можливість розвинути розмову, а ставить під сумнів її сенс. Сенс розмови полягає в тому, щоби виробити спільне знання й поглибити розуміння, у якому кожен окремий досвід, кожна індивідуальна перспектива - важливі, і лише всі вони разом дають повну картину людського процесу. Образ кімнати, у якій триває розмова, дає змогу учням відчути себе частиною цього спільного процесу.

Кожен із нас має усвідомити, що наш голос - важливий. Що, докладаючи зусиль для того, щоби його розвинути, ми створюємо можливість зробити свій унікальний внесок у спільну розмову. Без цього усвідомлення учні навряд чи готові замислитися над тим, як вести діалог. Лише побачивши себе частиною розмови, вони будуть готові до копіткої праці з опанування конкретних правил, яких дотримуються всі її учасники. Тільки подолавши ілюзію власної ізольованості, учні будуть налаштовані на те, щоб осягнути етикет спільної розмови.

ЕТИКЕТ ВИМАГАЄ КОНКРЕТИКИ

Образ кімнати, у якій триває розмова, допомагає активувати уяву учнів, побачити ширшу картину, яка навряд чи з'явиться сама собою наодинці з двомірним простором сторінки. Цей образ допомагає їм відчути себе не споживачами, ізольованими від спільного процесу, а його учасниками.

Активувавши це відчуття належності до людського процесу, можна перейти до більш сухого й технічного боку розмови про плагіат. Технічна частина надзвичайно важлива, без неї образ не зможе конвертуватись у належну практику.

Отже, настав час пояснити, що таке плагіат на технічному рівні, бажано підкріплюючи пояснення конкретними прикладами й терпляче перевіряючи на конкретних вправах, наскільки це знання засвоїлось. Подібно до вивчення мови, опанування технікою вимагає часу, повтору і тренування.

Доброчесність, принаймні академічна, - це не просто властивість характеру. Як усякий етикет вона вимагає тонкого розуміння технічного боку справи. Не достатньо просто сказати, що плагіат - це використання чужих слів і думок без належного оформлення. Часто таке загальне визначення веде до хибного уявлення, що будь-яке використання чужих слів і думок є плагіатом, або просто залишається чимось абстрактним, яке не стосується конкретики письма.

Тут доречна повсякденна аналогія: ми не можемо сказати учням поводитися правильно й очікувати, що вони виведуть із цієї загальної настанови те, що виделку треба тримати в лівій руці, а ніж - у правій. Учням потрібно чітко пояснити, коли використання чужих думок і слів - це плагіат і чому.

Водночас, важливо, щоби в учнів не склалося враження, що вони взагалі не можуть звертатися до вже сказаного й написаного. Навпаки, їх треба заохочувати до діалогу, пояснюючи, як брати в ньому участь із дотриманням академічного етикету.

Наукова сфера передбачає строгу систему посилань із використанням бібліографічних записів, оформлених відповідно до обраного стилю, і точною вказівкою сторінок. Учням варто донести ці правила, навіть якщо поки вони їх не будуть застосовувати. Але також важливо пояснити, що за межами строгої наукової дисципліни теж потрібно вказувати, кого і як ми залучаємо до розмови в нашому тексті. Наприклад, цей текст не використовує наукову систему посилань, але завжди вказує на ідеї інших авторів, називаючи їхні імена та чітко атрибутуючи їхні думки.

Важливо також пояснити учням, що для того, аби уникнути плагіату, не завжди достатньо вказати імена авторів та авторок і атрибутувати їхні думки. Є різні ступені участі інших авторів та авторок у наших текстах, різна міра присутності їхніх думок і слів.

Найбільше вони присутні, коли ми їх цитуємо. Цитата - це пряма мова. Цитату, тобто дослівне перенесення чужої думки у свій текст, завжди треба брати в лапки. І це стосується не лише наукових текстів, а й популярних публікацій, у тому числі всього, що опубліковано в інтернеті (від Вікіпедії до новинних сайтів, від соціальних мереж до коментарів під відео в YouTube). Це стосується також підручників, рефератів, інструкцій, офіційних документів, та всього, що сказано усно, якщо у висловлювання є авторка чи автор і це не крилатий вислів.

Усе, що перенесено у свій текст дослівно, - це цитата, яку треба брати в лапки і вказувати джерело цитування. Без лапок, навіть із правильно оформленим посиланням, дослівний повтор залишиться плагіатом.

Учням також варто пояснити, що ми маємо бути ощадними з цитуванням і зазвичай краще вводити чужі думки непрямою мовою, тобто переказувати їх власними словами. У випадку непрямої мови лапки не потрібно ставити, але обов'язково потрібно вказати, кому належать ці думки. Непряма мова без посилання теж є плагіатом.

Найважливіше - пояснити учням, як робити парафраз, бо це - основа роботи з чужими думками. Парафраз - це переказ чужої думки, який відповідає за обсягом фрагменту тексту, який ми переказуємо. Роблячи парафраз, треба уникати тиску лінгвістичних конструкцій оригіналу, але водночас пильнувати, щоби думка була викладена повністю й без перекручень.

Оволодівши парафразом, учні легко зможуть поширити це знання на інші базові методи інтеграції чужих думок у свої тексти, такі як підсумок, тобто скорочений виклад чужої думки, чи синтез, тобто зіставлення думок різних авторів.

Цитата, парафраз, підсумок і синтез - це чотири усталені форми залучення чужих думок у власний текст, хоча, звісно, вони далеко не вичерпують усього багатства можливостей ведення розмови.

Ніколи не зайве ще раз нагадати учням, що всі способи інтеграції чужих думок і слів у власний текст передбачають атрибуцію. Як уже було зазначено вище, у науковому письмі посилання має строгу форму, але й за межами науки ми завжди маємо посилатися на автора чи авторку, у яких узяли слова чи думки.

Найголовніший виняток із цього правила - загальновідома інформація. Тобто, факти, щодо яких є загальна згода і які залишаються незмінними, незалежно від позиції авторів, які їх згадують. На таку інформацію не потрібно робити посилання, оскільки її можна знайти в різних текстах і вона не є оригінальною авторською думкою.

Але це не означає, що можна дослівно переносити у свій текст шматки чужого тексту із загальновідомою інформацією, механічно їх дублювати. Ми не цитуємо загальновідому інформацію, а дослівний повтор без цитати - це плагіат. Загальновідому інформацію треба організувати відповідно до логіки власного тексту й викладати своїми словами.

Це лише найзагальніші правила ведення розмови, є ще велика кількість нюансів етикету. Учням потрібно не лише докладно пояснити всі конкретні правила, які складають етикет ведення спільної розмови, а й дати час для їхнього освоєння на практиці. Однак, важливо робити це після того, як створено простір, у якому ці правила оживають і набувають сенсу, інакше їх сприйматимуть як порожні бюрократичні примхи.

ПЛАГІАТ ПО ТОЙ БІК "ЗЛОЧИНУ Й КАРИ"

Образ кімнати, у якій триває розмова, також показує обмеженість розуміння плагіату як крадіжки у звичному розумінні цього слова, тобто як присвоєння чужого майна, як злочину, який вимагає кари. Не заперечуючи того, що санкції щодо плагіату потрібні, важливо визнати, що модель "злочину й кари" працює лише частково. Насамперед тому, що вона спотворює ті цінності, які лежать в основі поступу знання.

Крадіжку роблять приховано з корисливими цілями, тоді як наукова спільнота базується на відкритому обміні думками заради спільного людського процесу. Чи доречно тут говорити про крадіжку майна, якщо знання належить усьому людству?

В основі наукового поступу лежать цінності іншого ґатунку: взаємозбагачення грунтується на обміні, яке зумовлене тим простим фактом, що ми не втрачаємо свою думку, коли ділимося нею з іншими. Свого часу цю відмінність думки від матеріального об'єкту влучно підмітив Бернард Шоу.

Звісно, в уяві плагіатора розігрується сценарій крадіжки. Але це - наслідок його відчуженості й ізольованості. Плагіатор не бачить, що перебуває в кімнаті, у якій триває спільна розмова, а отже - не відчуває себе частиною наукової спільноти. Тому крадіжка здається йому раціональною дією.

Але сам цей сценарій привласнення чужого майна - це лише версія реальності, і далеко не найбільш продуктивна. Ця версія походить із цінностей власницького індивідуалізму, у межах яких присвоєння продуктів чужої праці сприймається як щось нормальне й навіть бажане, як своєрідний виграш у лотерею або легко здобутий, хоч і нечесний дохід.

Зведення плагіату до крадіжки у звичному сенсі слова затемнює його дійсну руйнівну силу, яка поширюється й на самого плагіатора, і на все людство. Важливо, щоб учні розуміли, що плагіат - це програш усіх учасників спільного процесу.

Стигматизація плагіату як "злочину", який вимагає "кари", бореться із симптомами, а не з причинами явища. Щоби зрозуміти це, достатньо лише запитати, чи вдавався би хтось до плагіату, якби він чи вона вміли мислити й писати.

Стигматизація плагіату, як всяка однобока заборона, зберігає його найбільш токсичне ядро - глибоко вкорінену зневагу до себе, породжену недовірою до своїх власних сил. Щоразу, коли ми дозволяємо собі повторювати чужі слова як свої, ми проголошуємо декларацію власної неспроможності. Щоразу, коли розчиняємося в чужій думці, ми віддаляємось від свого власного голосу.

Це відбувається незалежно від того, чи усвідомлюємо ми це, чи ні. Ми можемо не надавати цьому великого значення чи виправдовувати якими завгодно причинами: брак часу чи зацікавлення, лінню чи безпринципністю. Це лише поверхові раціоналізації. Глибинне джерело плагіату - зневага до себе. І чим більше ми "плагіатимо", тим глибшою стає ця зневага, навіть якщо вона не усвідомлюється.

Плагіат - це пастка, яку ми створюємо насамперед самі для себе. Це зашморг для власного голосу. І про це теж варто сказати учням.

Як же протистояти спокусі розчинитись у словах іншого автора чи авторки? Як чинити опір пастці втрати себе? Як відмовитися від здійснення над собою такого насильства? Адже слова в тексті, який ми читаємо, - значно більш досконалі, ніж ті, які виходять у нас, коли ми тільки вчимося писати.

Перше, що ми маємо пам'ятати: піддатися спокусі розчинення в думці іншого - це тупиковий шлях, бо він блокує розвиток наших власних сил і голосу. Далі, коли ми озброїлися рішучістю говорити тільки свої слова (хоч, звісно, слова завжди спільні, лише їхні комбінації індивідуальні), усе і простіше, і складніше, ніж може здатися на перший погляд.

Простіше - тому що треба починати з дуже простих, елементарних, суто технічних кроків, які зовсім не складно зрозуміти (якщо їх добре пояснити). Складніше - тому що це тривалий шлях: як усяка майстерність, здатність створювати оригінальні комбінації слів (назвемо це так) здобувається через досвід. Вона вимагає терплячості й наполегливості. Перше - механізм виробництва власної думки - можна продемонструвати. Друге - складний шлях здобування майстерності - ніхто, крім самої людини, за неї пройти не зможе.

Але починати варто з найпростішого - настільки очевидного, що воно часто залишається непоміченим. Для того, щоби з'явилася власна думка, щоби виник власний голос, щоби слова стали своїми - потрібно чітко відмежувати свою думку від думки іншого автора чи авторки.

"Але в мене немає своєї думки!", - кажуть початківці. Порожнеча спричиняє страх. Секрет у тому, що для того, аби своя думка виникла, потрібно для неї звільнити місце. Потрібно створити порожній простір, у якому власна думка може прорости (ну і, звісно, дати їй для цього час не менш важливо). Без цього порожнього простору у власної думки просто немає місця, на якому вона може з'явитись.

Щоби навчитися говорити свої слова, а не повторювати чужі слова як свої, потрібно навчитися витримувати дискомфорт цієї порожнечі. Тільки в ній можна почати створювати власний світ. Це тривалий процес, він вимагає зусиль. Але вони того варті.

Обґрунтовуючи використання народної мови в "Божественній комедії", Данте висловив думку, яка виходить далеко за межі тодішньої проблематики переходу від латини у вернакуляр. Ця думка актуальна й сьогодні: "призначення людини - бути почутою". Маючи на увазі ці слова, американський дослідник письма Пітер Елбоу сформулював їх як сутнісне питання всякого письма. Це питання звучить так: "Як довго ви готові бути непочутими?". І його варто поставити учнями.

Плагіат - це несвідома згода з тим, що наш власний голос - не важливий. Це прирікання себе на німоту. Це зрада свого призначення. І величезна втрата для всього людства, яке ніколи не збагатиться нашим неповторним внеском у спільну розмову.

Якщо плагіат - це крадіжка, то її найпершою жертвою є сам плагіатор, який викрадає в себе свій власний голос.
Ольга Брюховецька, кандидатка філософських наук, старша викладачка кафедри культурології Національного університету "Києво-Могилянська академія". Титульне фото: автор - stokkete, Depositphotos Редакція сайту НУШ вдячна Ользі Брюховецькій за цей матеріал, підготовлений на волонтерських засадах Проєкт "Навчання суспільної доброчесності в українській початковій освіті як довготривалий та ефективний інструмент подолати "побутову корупцію" реалізується у партнерстві з німецькою організацією ChildFund Deutschland ("Дитячий Фонд Німеччини") за підтримки Федерального міністерства економічного співробітництва та розвитку Німеччини (BMZ) Більше про проєкт читайте за цим посиланням.

# data[].attributes.attachment_link.title
Плагіат - це наче позбавити себе голосу: як привчити учнів не красти чужих слів

# data[].attributes.attachment_link.description
Слово "плагіат" початково означало викрадення людини й лише в 17-му столітті поширилося на присвоєння авторства чужого твору. Сьогодні є тенденція заміняти слово "плагіат" на більш нейтральний вислів "академічна недоброчесність". Однак, у слові "плагіат" є глибина, яка дає змогу заглянути в саму суть проблеми, тоді як "академічна доброчесність" позбавлена цього метафоричного потенціалу.

# data[].attributes.attachment_link.title
Оформлення списків джерел. Цитування та посилання - Короткі поради - Світлана Чуканова

# data[].attributes.attachment_link.title
Для чого вчитися: поради для успішної кар'єри від Владислава Грезєва

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Academic Integrity and Quality Initiative

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Досить нечасто у фокусі уваги є значення культури академічної доброчесності під час вивчення математики. Натомість дотримання академічної доброчесності здебільшого асоціюють з перевіркою на плагіат і правилами цитування, що є менш релевантним в математичній сфері. Ймовірно такий ефект може підсилювати уявлення про те, що математика - це про правильну відповідь. Оскільки правильна відповідь є однаковою, а побудова графіків функцій не надто творчий процес, тоді немає сенсу порівнювати учнівські відповіді на схожість. [1]

Метою цієї статті є розглянути детальніше, яким чином розвиток математичної компетентності сприяє доброчесній поведінці, а також типові індикатори, які можуть допомогти у виявленні порушень якісного навчання, та як академічна доброчесність може покращити результати навчання математики.

Як математика допомагає академічній доброчесності?

Саме на уроках математики учні вперше починають працювати з даними, а подальші навчальні курси продовжують розвивати культуру роботи з ними. Якісна робота в цьому напрямку - попередження можливих проявів порушень академічної доброчесності, адже гарантування достовірності даних - невід'ємна частина такої культури.

До основних тем навчальної програми з розвитку навичок роботи з даними належать такі, як відсотки, графіки та діаграми, основи статистики. Часто низький рівень математичної компетентності в цих темах призводить до академічної недоброчесності: неправильне тлумачення даних, їх фальсифікація та фабрикація, маніпуляції з даними.

Для прикладу розглянемо ситуацію: мер вирішив проаналізувати фінансування гуртків STEM у місті. Аналітик, який опрацьовує дані з цього питання, може подати результати у вигляді діаграми:

Ця діаграма вдало відображає зміну у фінансуванні, яка складає 7,3%.

Проте часто подібні дані можуть бути подані у іншому вигляді, зокрема:

Начебто для економії місця, автори вирішують фокусувати увагу саме на різниці між показниками, віднявши однакову висоту всіх стовпчиків. Однак у такому випадку візуалізація зміни не відповідає реальному стану речей, оскільки висота другого стовпця на діаграмі більш ніж в 2,5 рази перевищує стовпець фінансування попереднього року. Таким чином таке подання даних підштовхує до помилкового припущення про значне зростання фінансування статті.

Це лише один з прикладів, яким чином можуть маніпулювати даними для певних цілей. Однак якісні математичні знання допомагають подавати і оперувати даними, дотримуючись принципів академічної доброчесності та уникаючи шахрайства.

Як визначити можливі порушення академічної доброчесності в роботах з математики?

З іншого боку, математика не є виключенням для виклику таких видів академічної недоброчесності, як обман та списування. Крім того, додається ще одна перешкода: неавторизоване використання калькулятора та іншого програмного забезпечення для обчислення математичних задач та побудови графіків.

Katherine A. Seaton визначає 6 закономірностей, які можна помітити у роботах з математики та які можуть бути індикаторами академічної недоброчесності у предметі. [1]

У такому випадку учень або учениця зазначили правильну відповідь, але вона виникла внаслідок "магії", тобто з розв'язання, яке містить помилку або є неповним. Інколи свідченнями списування можуть бути пропущені кроки у поданому розв'язку.

В той час, як форма правильної відповіді може бути доволі обмеженою, різноманіття неправильних є численним. Такі помилки можуть бути поодинокими або досить поширеними (тоді це сигналізує, що значна когорта учнівства не достатньо зрозуміла тему). Однак група учнів, які мають декілька ідентичних нетипових помилок або нетипову інтерпретацію завдання, може бути показником того, що вони перетнули лінію доброчесності.

Інколи учні використовують програмні засоби для розв'язання задачі, найчастіше у курсі старшої школи та університету. Тоді існує ймовірність математично правильної, проте нетипової відповіді для даного курсу математики. Як правило, такий індикатор може виникнути при відсутності покрокового розв'язання.

Математичні задачі часто складаються з декількох підзадач. Таким чином нерівномірна якість виконання може виникнути тому, що деякі кроки зроблені учнем або ученицею самостійно, а деякі - з ймовірним порушенням.

Часто зовнішньо схожі за математичними символами завдання можуть містити кардинально різні питання. В такому випадку надання відповіді на інше питання завдання може вказувати на використання ГДЗ або програмного застосунку для розв'язання.

Деякі завдання математичного курсу можуть пропонуватися учням в різних класах. Наприклад, розклад квадратного тричлена на множники: у 7 класі із очікуванням використання способу групування, та у 8 класі - на використання формули з його коренями. Таким чином відповідь восьмикласника у контрольній роботі 7 класу є ознакою несамостійного виконання завдання.
Варто наголосити, що вищезазначені індикатори вказують лише на ймовірність проблеми, проте причини цих явищ можуть бути зовсім не пов'язані з порушеннями академічної доброчесності. Такі ситуації потребують детальнішого вивчення з боку вчителя/викладача.
Як академічна доброчесність примножує можливості в опануванні математики?

Математичні завдання, спрямовані на підвищення майстерності обчислень та застосування понять до стандартних ситуацій, є корисними на початку вивчення теми, щоб учні оперативно отримали зворотний зв'язок та визначили індивідуальні подальші кроки для вдосконалення. Однак такі завдання мають значні ризики до обману з боку учнів та студентів через спокусу отримати легко швидкий результат. У такому випадку учні втрачають справжню цінність навчання.

Вияв глибокого розуміння концепцій, застосовуючи вивчені ідеї та техніки, при вирішенні нових математичних або практичних проблем - інший рівень навчання, який досягається при культурі академічної доброчесності. Більш комплексні завдання, які вимагають висновків учнів та логічних аргументів для обґрунтування позиції, сприятимуть опануванню математичних концепцій, надаючи їм практичного сенсу, водночас зменшуючи ризики та спокуси обману для досягнення результату.

Подібні завдання пропонуються і під час міжнародного дослідження якості освіти PISA. Наприклад [3]:

Мей-Лінг з Сінгапуру готується до поїздки до Південної африканської республіки на 3 місяці як учень за обміном. Їй потрібно обміняти Сінгапурські долари (SGD) на Південно-африканський ранд (ZAR).

ПИТАННЯ 1

Мей-Лінг дізналася, що курс обміну Сінгапурського долару на Південно-африканський ранд така:

1 SGD = 4.2 ZAR

Мей-Лінг обміняла 3000 Сінгапурських доларів на Південно-африканський ранд за цим курсом обміну валюти.

Скільки грошей в Південно-африканських рандах отримала Мей-Лінг?

ПИТАННЯ 2

Після повернення до Сінгапуру після 3-х місяців, у Мей-Лінг залишилося 3 900 ZAR. Вона обміняла гроші на Сінгапурські долари, помітивши, що курс обміну валют змінився на:

1 SGD = 4.0 ZAR

Скільки грошей в Сінгапурських доларах отримала Мей-Лінг?

ПИТАННЯ 3

Чи було це на користь Мей-Лінг, що курс обміну тепер становив 4,0 ZAR замість 4,2

ZAR, коли вона змінила південноафриканський ранд назад до сінгапурських доларів? Обгрунтуйте Вашу відповідь.

Підсумок статті

Дотримання принципів академічної доброчесності вимагають певний рівень володіння математичними навичками. Прогалини у знаннях з математики можуть провокувати несвідому недоброчесність. Водночас процес навчання математики має типові виклики обману та списування, ймовірність яких допомагають визначати відстеження закономірностей та індикаторів. Розбудова культури академічної доброчесності та підвищення якості вивчення математики тісно взаємопов'язані та сприяють максимізації подальших можливостей учнів.
https://towardsdatascience.com/how-to-lie-with-data-science-5090f3891d9c
Література
Статтю підготувала Ольга Мурасова.

1. Katherine A. Seaton (2019): Laying groundwork for an understanding of academic integrity in mathematics tasks, International Journal of Mathematical Education in Science and Technology, DOI: 10.1080/0020739X.2019.1640399

2. Dima Shulga (2018). How to lie with Data Science. Режим доступу:

PISA RELEASED ITEMS -MATHEMATICS (2006). OECD. Режим доступу: https://www.oecd.org/pisa/38709418.pdf

# data[].attributes.attachment_link.title
Доброчесна математика: поради і підказки

# data[].attributes.attachment_link.description
Досить нечасто у фокусі уваги є значення культури академічної доброчесності під час вивчення математики. Натомість дотримання академічної доброчесності здебільшого асоціюють з перевіркою на плагіат і правилами цитування, що є менш релевантним в математичній сфері. Ймовірно такий ефект може підсилювати уявлення про те, що математика - це про правильну відповідь.

# data[].attributes.headline
Усі випуски Інформаційного бюлетня "Академічна доброчесність"

# data[].attributes.subject
Усі випуски Інформаційного бюлетня "Академічна доброчесність"

# data[].attributes.attachment_link.title
Огляд нового звіту Unicheck

# data[].attributes.headline
Проєкт Закону України Про академічну доброчесність

# data[].attributes.subject
Проєкт Закону України Про академічну доброчесність

# data[].attributes.headline
Академічне письмо. Навчальний посібник 

# data[].attributes.subject
Академічне письмо. Навчальний посібник 

# data[].attributes.attachment_link.title
Вправа Академічна доброчесність за матеріалами курсу AmericanCouncils: AcIn101 Академічна доброчесність (EdEra)

# data[].attributes.attachment_link.description
Який це вид порушення академічної доброчесності?

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Сторінки Євгена Ніколаєва

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Я бачу прогалину між все ширшою підтримкою українською академічною спільнотою ідеї про уникнення плагіату і недостатнім розумінням того, як саме це робити в тій чи іншій щоденній конкретній ситуації. Тому хочу поступово заповнювати цю прогалину, спираючись на свою тривалу обізнаність із різними проявами академічної недоброчесності, певне знайомство із кращими світовими практиками і на своє суб'єктивне уявлення про належне, про те, "якою має бути" академічна доброчесність в Україні.

Підготовка короткої, ґрунтовної і написаної легкою мовою інформації з питань, що стосуються академічної доброчесності та запобігання плагіату, для мене є цікавим інтелектуальним викликом. Дякую Проєкту сприяння академічній доброчесності в Україні, Ініціативі академічної доброчесності та якості освіти, Аналітичному центру "ОсвітАналітика" та особисто Яні Чапайло, Тарасові Тимочку, Івану Шемелинцю, Григорію Рію за підтримку мене у цьому виклику.

Пишіть Ваші відгуки і побажання щодо тематики наступних випусків на цій сторінці в коментарях!

Читати:

Випуск 1. Як мені писати без академічного плагіату?

Випуск 2. Плагіат = порушення авторських прав?

Випуск 3. Як вижити без самоплагіату?

Випуск 4. Скільки відсотків можна? (Як користуватися антиплагіатними програмами?)

Випуск 5. Студентський плагіат, частина 1. Хто винен?

Випуск 6. Студентський плагіат, частина 2. Що робити?

Випуск 7. Як підвищити якість оцінювання?

Випуск 8. Як підтримати чесність дистанційного навчання?

Випуск 9. Як поліпшити (не)дистанційне викладання?

Випуск 10. Як формулювати результати навчання?

Випуск 11. Як підготувати якісний силабус?

Випуск 12. Як посилити політику доброчесності закладу вищої освіти?

Випуск 13. Як протидіяти неправдивому авторству?

Випуск 14. Як запобігати аутсорсингу завдань?

Випуск 15. Як реагувати на порушення доброчесності?

Випуск 16. Якими бувають фальсифікації та фабрикації?

Випуск 17. Що сприяє недоброчесності?

Випуск 18. Як рецензувати дипломну роботу?

Випуск 19. Чому слід зважати на конфлікти інтересів?

Випуск 20. Які корупційні ризики можуть мати місце у закладі вищої освіти?

Випуск 21. Що нам слід змінити?

Випуск 22. Як відновити викладання?

Випуск 23. В якій формі провести семестровий екзамен?

Випуск 24. Як підготувати тестове завдання?

Випуск 25. Як уберегтися від лабетів фабрик наукових публікацій?

Випуск 26. Що в сфері академічної доброчесності пропонує робити Рада Європи?

Випуск 27. Як допомогти студентам й аспірантам досліджувати доброчесно?

Випуск 28. Анонімно чи відкрито? Як рецензувати наукові статті?

Випуск 29. Якої думки Рада Європи про етичні стандарти у педагогічній професії?
Завантажити всі випуски в одному файлі Концепція цього проєкту
Бюлетень згадують:

15 кроків для розвитку доброчесної освіти. Сайт Освітнього омбудсмена.

Академічна доброчесність: онлайн-курс для викладачів. Платформа Prometheus.

Олег Смірнов. У докторській дисертації громадянина Азербайджану, що була захищена у Вінницькому національному медичному університеті, огляд літератури має чужі тексти. 31.12.2019 р.

Ізбаш С.С., Коноваленко Т.В. Зимова школа з медіаграмотності від IREX. Дискусійний майданчик з академічної доброчесності та онлайн-курс змішаного навчання "VeryVerified". Новина на сайті МДПУ ім. Б. Хмельницького 30.01.2020 р.

Участь у тренінгах з академічної доброчесності. Новина на сайті СДПУ ім. А. С. Макаренка 10.02.2020 р.

Онлайн-засідання наукового студентського гуртка "Академічна культура дослідника". Новина на сайті СДПУ ім. А. С. Макаренка 06.04.2020 р.

Бюлетень Комітету з питань юридичної освіти за І квартал 2020 р. Випуск 2, с. 18.
Університет Конкордія
Бюлетень репостять:
Асоціація українських редакторів Білоцерківський національний аграрний університет
Військова академія (м. Одеса)
Вінницька академія неперервної освіти Вінницький національний технічний університет Донецький національний технічний університет Дунайський інститут водного транспорту ДУІТ Житомирський державний університет імені Івана Франка Івано-Франківський національний медичний університет Кам'янець-Подільський національний університет імені Івана Огієнка Коломийський медичний коледж імені Івана Франка Криворізький фаховий коледж НАУ Львівський медичний інститут Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій Луганський національний аграрний університет Луцький національний технічний університет Маріупольський державний університет Мелітопольський державний педагогічний університет імені Богдана Хмельницького Миколаївський національний університет іменi В.О.Сухомлинського Мукачівський державний університет Національна академія статистики, обліку та аудиту Національний репозитарій академічних текстів Національний університет "Запорізька політехніка" Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого НДІ вивчення проблем злочинності імені академіка В. В. Сташиса НТУ "Харківський політехнічний інститут" НТУУ "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" Одеська національна академія харчових технологій Одеський національний університет імені І.І. Мечникова Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К. Д. Ушинського Придніпровська державна академія будівництва та архітектури Придунайська філія МАУП Таврійський державний агротехнологічний університет імені Дмитра Моторного Ужгородський національний університет Українська інженерно-педагогічна академія Університет Григорія Сковороди в Переяславі Уманський державний педагогічний університет імені Павла Тичини Харківський національний медичний університет Херсонський державний аграрно-економічний університет Херсонський національний технічний університет Хмельницька гуманітарно-педагогічна академія Чемеровецький медичний фаховий коледж Чернігівський національний технологічний університет Чорноморський національний університет імені Петра Могили
Заява про відмову від відповідальності. З огляду на новизну теми академічної доброчесності для України і подеколи разюче відмінні традиції підготовки академічних текстів "у нас" і в світі, думки і поради, що висловлені у цьому бюлетені, можуть частково або повністю суперечити Вашим поглядам, переконанням і діям, так само як поглядам Ваших колег, рецензентів, наукового керівника тощо. Тому за наслідки використання або не використання представленої інформації автор жодної відповідальності не несе.

Згідно з ДСТУ 3017:2015, бюлетень є продовжуваним електронним інформаційним виданням у форматі листівки.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Євген Ніколаєв

# data[].attributes.attachment_link.title
Академічна доброчесність: інформаційний бюлетень

# data[].attributes.attachment_link.description
Я бачу прогалину між все ширшою підтримкою українською академічною спільнотою ідеї про уникнення плагіату і недостатнім розумінням того, як саме це робити в тій чи іншій щоденній конкретній ситуаці...

# data[].attributes.headline
Матеріали Проекту USAID «Підтримка організацій-лідерів у протидії корупції в Україні «ВзаємоДія» 

# data[].attributes.subject
Матеріали Проекту USAID «Підтримка організацій-лідерів у протидії корупції в Україні «ВзаємоДія» 

# data[].attributes.attachment_link.title
HO Фото-евалюація ua (6)

# data[].attributes.attachment_link.title
Метод рейтинг конференц ua (2)

# data[].attributes.attachment_link.title
Метод спалаху ua (1)

# data[].attributes.headline
Презентація до теми (Дякую ШІ)

# data[].attributes.subject
Презентація до теми (Дякую ШІ)

# data[].attributes.attachment_link.title
Вікторина з академічної доброчесностіі - Details - Kahoot!

# data[].attributes.attachment_link.description
Create interactive quizzes, polls, presentations, and more to engage your audience.

# data[].attributes.headline
Чи доброчесно це?

# data[].attributes.subject
Чи доброчесно це?

# data[].attributes.attachment_link.description
Host a game of kahoot – put on your game show host hat and make learning awesome.

# data[].attributes.headline
Поділись своєю історією, занепокоєнням... 

# data[].attributes.subject
Поділись своєю історією, занепокоєнням... 

# data[].attributes.headline
ІV. Використовувати технології та інструменти, які допоможуть писати академічні роботи без плагіату й неправомірних запозичень

# data[].attributes.subject
ІV. Використовувати технології та інструменти, які допоможуть писати академічні роботи без плагіату й неправомірних запозичень

# data[].attributes.body
Unicheck – один з таких інструментів. Ним користуються викладачі в усьому світі для забезпечення якісної перевірки студентських робіт.
Він дозволяє перевіряти студентські роботи на наявність запозичень та плагіату, переглядати онлайн звіт та надавати зворотній зв’язок студентам.

# data[].attributes.headline
ІІ. Оцінити загальні недоліки та виклики

# data[].attributes.subject
ІІ. Оцінити загальні недоліки та виклики

# data[].attributes.body
Академічна доброчесність часто  здається простою концепцією, але насправді може виявитись  складною у реалізації. Перед тим, як поділитися своїм спільним баченням академічної доброчесності з вашою освітньою спільнотою, оцініть всі помилки, які можуть стати на освітньому шляху кожної конкретної людини. Це має вирішальне значення, оскільки дає вам уявлення про те, як краще мінімізувати ризики.

З початком дистанційного навчання в закладах освіти, спокуса і можливості недоброчесної академічної поведінки збільшилась. Почніть з інфографіки від Turnitin, спектр Плагіату 2.0, яка наочно демонструє дванадцять найпоширеніших видів підробки робіт  від студентської змови (коли студенти працюють разом над завданням, призначеним для однієї конкретної людини), до замовлення роботи (залучення третьої особи  безкоштовно або за оплату для виконання певного завдання).

Оцінюючи усі способи підробки академічних текстів чи невірної поведінки, ви зможете зрозуміти, які додаткові дії потрібні для поширення етичної поведінки у вашому закладі.

# data[].attributes.headline
методичні рекомендації

# data[].attributes.subject
методичні рекомендації

# data[].attributes.body
для забезпечення

прозорості та доброчесності

у діяльності закладів

загальної середньої освіти