# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Голокост (1933-1945) був систематичним, спонсорованим державою переслідуванням і вбивством шести мільйонів європейських євреїв режимом нацистської Німеччини та його союзників і колабораціоністів.⁽¹⁾ Меморіальний музей Голокосту США визначає 1933-1945 роки роками Голокосту. Епоха Голокосту почалася в січні 1933 року, коли до влади в Німеччині прийшли Адольф Гітлер і нацистська партія. Він закінчився в травні 1945 року, коли союзні держави перемогли нацистську Німеччину в Другій світовій війні. Голокост також іноді називають "Шоа", що на івриті означає "катастрофа".

Прийшовши до влади в Німеччині, нацисти не відразу почали здійснювати масові вбивства. Однак вони швидко розпочали використовувати уряд для виявлення та виключення євреїв із німецького суспільства. Серед інших антисемітських заходів режим нацистської Німеччини прийняв дискримінаційні закони та чинив насильство проти німецьких євреїв. Впродовж 1933-1945 років нацистські переслідування євреїв ставали все більш радикальними. Ця радикалізація завершилася планом, який нацистські лідери називали " Остаточним розв'язанням єврейського питання". "Остаточне розв'язання" - це організоване та систематичне масове вбивство європейських євреїв. Нацистський німецький режим чинив цей геноцид з 1941 по 1945 роки.

Чому нацисти атакували євреїв?

Нацисти атакували євреїв, тому що нацисти були радикальними антисемітами. Це означає, що вони були упереджені та ненавиділи євреїв. Фактично, антисемітизм був основним принципом їхньої ідеології та основою світогляду.

Нацисти помилково звинувачували євреїв у соціальних, економічних, політичних та культурних проблемах Німеччини. Зокрема, вони звинувачували їх у поразці Німеччини у Першій світовій війні (1914-1918 рр.). Деякі німці були сприйнятливі до цих заяв нацистів. Гнів через поразку у війні, економічні та політичні кризи, що настали внаслідок цього, сприяли посиленню антисемітизму в німецькому суспільстві. Нестабільність Німеччини під час Веймарської республіки (1918-1933 рр.), страх перед комунізмом та економічні потрясіння Великої депресії також зробили багатьох німців більш відкритими для нацистських ідей, включаючи антисемітизм.

Проте нацисти не винайшли антисемітизм. Антисемітизм - це старе і широко поширене упередження, яке набувало багатьох форм протягом історії. У Європі воно сягає давніх часів. У Середньовіччі (500-1400 рр.) упередження щодо євреїв ґрунтувалися насамперед на ранніх християнських віруваннях та мисленні, зокрема на міфі про те, що євреї були відповідальними за смерть Ісуса. Підозрілість і дискримінація, вкорінені в релігійних упередженнях, продовжували існувати в Європі ранньомодерного часу (1400-1800 рр.). У той час лідери значної частини держав християнської Європи ізолювали євреїв від більшості аспектів економічного, соціального та політичного життя. Це виключення сприяло формуванню стереотипів відносно євреїв як аутсайдерів. Як тільки Європа стала більш світською, багато країн усунули більшість юридичних обмежень щодо євреїв. Однак це не спричинило зникнення антисемітизму. Крім релігійного, інші види антисемітизму поширилися в Європі у 18-19 століттях. Ці нові форми включали економічний, націоналістичний та расовий антисемітизм. У 19 столітті антисеміти помилково стверджували, що євреї були відповідальні за багато соціальних і політичних проблем у тогочасному індустріальному суспільстві. Теорії раси, євгеніки та соціал-дарвінізму хибно виправдовували цю ненависть. Нацистські упередження щодо євреїв ґрунтувалися на всіх цих елементах, але особливо на расовому антисемітизмі. Расовий антисемітизм - це ідея, що євреї є окремою і нижчою расою.

Нацистська партія пропагувала особливо жорстоку форму расового антисемітизму. Світогляд партії був зосереджений на расовій приналежності. Нацисти вважали, що світ був поділений на окремі раси і що одні з цих рас перевершують інші. Вони вважали німців членами нібито вищої " арійської " раси. Вони стверджували, що "арійці" були замкнені в боротьбі за існування з іншими, нижчими расами. Крім того, нацисти вважали, що так звана "єврейська раса" була найнижчою і найнебезпечнішою з усіх. За словами нацистів, євреї становили загрозу, яку потрібно було усунути з німецького суспільства. В іншому випадку, нацисти наполягали, що "єврейська раса" назавжди зіпсує і знищить німецький народ. Нацистське визначення євреїв на основі раси включало багатьох осіб, які ідентифікували себе як християни або не сповідували іудаїзм.

Де відбувся Голокост?

Голокост був ініціативою нацистської Німеччини та відбувався по всій Європі, контрольованій Німеччиною та гітлерівською коаліцією. Він торкнувся майже всього єврейського населення Європи, яке в 1933 році налічувало 9 мільйонів людей.

Але нацистські переслідування євреїв поширилися за межі Німеччини. Протягом 1930-х років нацистська Німеччина проводила агресивну зовнішню політику. Її кульмінацією стала Друга світова війна, яка почалася в Європі в 1939 році. Довоєнна та воєнна територіальна експансія врешті-решт поставила мільйони євреїв під контроль Німеччини.

Територіальна експансія нацистської Німеччини почалася в 1938-1939 роках. За цей час Німеччина анексувала сусідні Австрію та Судетську область та окупувала чеські землі. 1 вересня 1939 року нацистська Німеччина розпочала Другу світову війну (1939-1945 рр.) нападом на Польщу. Протягом наступних двох років Німеччина захопила та окупувала більшу частину Європи, включаючи західні частини Радянського Союзу. Нацистська Німеччина ще більше поширила свій контроль, уклавши союзи з урядами Італії, Угорщини, Румунії та Болгарії. Вона також створила маріонеткові держави в Словаччині та Хорватії. Разом ці країни були європейськими членами Гітлерівської коаліції, до якої також входила Японія.

До 1942 року - внаслідок анексій, вторгнень, окупацій та союзів - нацистська Німеччина контролювала більшу частину Європи та частину Північної Африки. Нацистський контроль приніс жорстоку політику і, зрештою, масові вбивства єврейського цивільного населення по всій Європі.

Нацисти та їхні союзники, а також колабораціоністи вбили шість мільйонів євреїв.

Як нацистська Німеччина, її союзники та колабораціоністи переслідували єврейський народ?

На всіх підконтрольних Німеччині та приєднаних територіях переслідування євреїв набувало різноманітних форм:

Правова дискримінація у формі антисемітських законів. Серед них були Нюрнберзькі расові закони та численні інші дискримінаційні закони.

Це включало Різні форми публічної ідентифікації та виключення. антисемітську пропаганду, бойкот підприємств, що належать євреям, публічне приниження та обов'язкове маркування (наприклад, єврейська зірка, яку носили як пов'язку або пришивали до одягу).

Організоване насильство. Найяскравішим прикладом є Кришталева ніч . Були також поодинокі випадки та інші погроми (насильницькі заворушення).

Фізичне переміщення. Злочинці використовували примусову еміграцію, переселення, вигнання, депортацію та ґеттоїзацію для фізичного переміщення єврейських осіб і громад.

до переповнених ґетто, Інтернування. Злочинці інтернували євреїв концтаборів та таборів примусової праці, де багато людей померли від голоду, хвороб та інших нелюдських умов.

Поширені крадіжки та грабежі. Конфіскація майна, особистих речей та цінностей євреїв була ключовою частиною Голокосту.

Примусова праця. Євреям доводилося виконувати примусові роботи для досягнення воєнних цілей Гітлерівської коаліції або для збагачення нацистських організацій, військового та/або приватного бізнесу.

Внаслідок такої політики загинуло багато євреїв. Проте, систематичне масове вбивство всіх євреїв не було нацистською політикою до 1941 року. Однак, починаючи з 1941 року нацистські лідери вирішили вчинити масове вбивство європейських євреїв. Вони назвали цей план "Остаточним розв'язанням єврейського питання".

Що означало "Остаточне розв'язання єврейського питання"?

Нацистське "Остаточне розв'язання єврейського питання" (" Endlösung der Judenfrage ") було свідомим і систематичним масовим вбивством європейських євреїв. Це був останній етап Голокосту, і тривав він з 1941 по 1945 роки. Хоча багато євреїв було знищено до початку "Остаточного розв'язання", переважна більшість єврейських жертв була вбита саме в цей період.

Масові розстріли

Режим нацистської Німеччини вчинив масові розстріли мирних жителів у безпрецедентних донині масштабах. Після вторгнення Німеччини в Радянський Союз у червні 1941 року німецькі підрозділи почали масово розстрілювати місцевих євреїв. Спочатку ці підрозділи зосереджувались на єврейських чоловіках призовного віку, але з серпня 1941 року вони почали винищувати цілі єврейські громади. Ці розстріли часто відбувалися серед білого дня й на очах місцевих жителів.

Німці також проводили масові розстріли в спеціальних місцях в окупованій Східній Європі. Як правило, вони розташовувалися поблизу великих міст. Ці об'єкти включали Форт IX у Ковно (Каунас), ліси Румбула і Бікернієкі в Ризі та Малий Тростенець поблизу Мінська. На цих місцях вбивства німці та місцеві колабораціоністи вбили десятки тисяч євреїв з Ковенського, Ризького та Мінського ґетто. Там вони також розстріляли десятки тисяч німецьких, австрійських та чеських євреїв. У Малому Тростенці тисячі жертв були вбиті в газових фургонах.

Серед німецьких підрозділів, які вчинили масові розстріли у Східній Європі були айнзатцгрупи (спеціальні загони СС і поліції), батальйони поліції порядку та підрозділи Ваффен-СС. Німецькі війська ( Вермахт ) надавали матеріально-технічне забезпечення та робочу силу. Деякі частини вермахту також проводили масові вбивства. У багатьох місцях у масових розстрілах брали участь місцеві допоміжні підрозділи, які працювали з есесівцями та поліцією. Ці допоміжні підрозділи складалися з місцевих цивільних, військових та поліцейських.

Близько 2 мільйонів євреїв було вбито в масових розстрілах або в газових фургонах на територіях, захоплених у радянських військ.

Табори смерті

Наприкінці 1941 року нацистський режим почав будувати спеціально розроблені стаціонарні центри вбивства в окупованій німцями Польщі. Англійською мовою центри вбивства іноді називають "таборами знищення" (extermination camps) або "таборами смерті" (death camps). Нацистська Німеччина керувала п'ятьма центрами вбивств: Хелмно, Белжець, Собібор, Треблінка та Аушвіц-Біркенау. Вони побудували ці центри вбивства з єдиною метою - ефективного масового вбивства євреїв. Основним засобом вбивства в таборах смерті був отруйний газ, який випускали в герметичні газові камери або фургони.

Умови на депортаційному транспорті були жахливими. Німецька та колабораціоністська місцева влада силоміць заштовхували євреїв різного віку в переповнені вагони. Їм часто доводилося стояти, іноді цілими днями, поки потяг прибував до місця призначення. Зловмисники позбавляли їх їжі, води, санвузлів, тепла та медичної допомоги. Євреї часто гинули по дорозі від нелюдських умов.

Переважна більшість євреїв, депортованих до центрів убивства, майже відразу після прибуття були отруєні. Деякі євреї, яких німецькі чиновники вважали достатньо здоровими та сильними, були відібрані для примусових робіт.

Моя мама підбігла до мене, схопила мене за плечі і сказала: "Лейбеле, я більше тебе не побачу. Піклуйся про свого брата".
- Лео Шнайдерман описує прибуття в Аушвіц, селекцію та відокремлення від своєї сім'ї.

У всіх п'яти центрах убивства німецькі чиновники примушували деяких єврейських в'язнів допомагати в процесі вбивства. Серед інших завдань цим ув'язненим доводилося перебирати речі жертв та витягувати тіла жертв із газових камер. Спеціальні підрозділи знищували мільйони трупів шляхом масового поховання в палаючих ямах або спалюванням у великих, спеціально розроблених крематоріях.

Майже 2,7 мільйона єврейських чоловіків, жінок і дітей були вбиті в п'яти таборах смерті.

Що таке ґетто і чому німецька влада створювала їх під час Голокосту?

Ґетто були частинами міст або містечок, де німецькі окупанти змушували євреїв жити в тісноті та антисанітарних умовах. Німецька влада часто оточувала ці території стінами або іншими огорожами. Охорона не дозволяла євреям виходити без дозволу. Деякі ґетто існували роками, але інші - лише місяцями, тижнями чи навіть днями як місця утримання до депортації чи вбивства.

Мета ґетто

Німецька влада спочатку створила ґетто для ізоляції та контролю великого місцевого єврейського населення в окупованій Східній Європі. Насамперед вони зосереджували єврейських мешканців з міста та околиць чи регіону. Проте, починаючи з 1941 року німецькі чиновники також депортували євреїв з інших частин Європи (включаючи Німеччину) до деяких із цих ґетто.

Єврейська примусова праця стала центральною ознакою життя в багатьох ґетто. Теоретично, це мало допомогти оплатити адміністрування ґетто, а також підтримати воєнні зусилля Німеччини. Іноді неподалік створювали фабрики та майстерні, щоб використовувати ув'язнених євреїв на примусових роботах. Праця часто була ручною і виснажливою.

Життя в ґетто

Життя в ґетто було жалюгідним і небезпечним. Харчування було мало, а санітарні умови та медичне обслуговування - обмежені. Сотні тисяч людей померли від голоду, небезпечних захворювань, впливу екстремальних температур, а також виснаження від примусової праці. Німці також вбивали ув'язнених євреїв шляхом жорстокого побиття, катувань, свавільних розстрілів та інших форм деспотичного насильства.

Євреї в ґетто прагнули зберегти почуття гідності та спільноти. Школи, бібліотеки, комунальні служби та релігійні установи забезпечували певною мірою зв'язок між мешканцями. Спроби задокументувати життя в ґетто, такі як архів "Онег Шабат" та підпільні фотографії, є потужними прикладами духовного опору. У багатьох ґетто існували також підпільні рухи, які чинили збройний опір. Найбільшим із них було повстання у Варшавському ґетто навесні 1943 року.

Ліквідація ґетто

Починаючи з 1941-1942 рр. німці, їхні союзники та колабораціоністи масово вбивали мешканців ґетто та розпускали адміністративні структури ґетто. Вони назвали цей процес "ліквідацією". Це було частиною "Остаточного розв'язання єврейського питання". Більшість євреїв у ґетто були вбиті в результаті масових розстрілів на місцях вбивств неподалік, або після депортації до центрів убивства. Значна частина центрів убивства навмисно розташовувалися поблизу великих ґетто окупованої німцями Польщі або на легкодоступних залізничних шляхах.

Хто був відповідальний за впровадження Голокосту та "Остаточного розв'язання єврейського питання"?

Багато людей були відповідальними за впровадження Голокосту та "Остаточного розв'язання єврейського питання".

Адольф Гітлер надихав, наказував, схвалював і підтримував геноцид європейських євреїв на найвищому рівні. Однак Гітлер діяв не сам. Він також не виклав точного плану реалізації "Остаточного розв'язання єврейського питання". Саме інші нацистські лідери безпосередньо координували, планували і реалізували масове вбивство. Серед них були Герман Герінг, Генріх Гіммлер, Райнгард Гейдріх, Адольф Айхман.

Проте мільйони німців та інших європейців брали участь у Голокості. Без їхньої участі геноцид єврейського народу в Європі був би неможливим. Нацистські лідери спиралися на німецькі установи та організації, інші сили Гітлерівської коаліції, місцевих чиновників та установи, а також окремих осіб.

Німецькі установи, організації та окремі особи

Нацистські лідери покладалися на багато німецьких установ та організацій, які допомагали їм здійснити Голокост. Члени нацистських організацій ініціювали та проводили багато антиєврейських акцій до та під час Другої світової війни. Ці організації включали нацистську партію, СА (штурмовики або коричневі сорочки) і СС ( шутцстаффель , ескадрилью захисту). Коли почалася війна, СС та її поліцейські філії стали особливо смертоносними. Члени Служби безпеки (СД), гестапо , кримінальної поліції (Крипо) та Поліції порядку відігравали особливо активну і смертоносну роль у масовому вбивстві євреїв Європи. Інші німецькі установи, які брали участь у виконанні "Остаточного розв'язання єврейського питання", включали німецьких військових, німецьку національну залізницю та систему охорони здоров'я, німецьку державну службу та систему кримінального правосуддя, німецькі підприємства, страхові компанії та банки.

Як члени цих установ, незліченна кількість німецьких солдатів, поліцейських, державних службовців, юристів, суддів, бізнесменів, інженерів, лікарів та медсестер вирішили здійснювати політику режиму. Прості німці також брали участь у Голокості різними способами. Деякі німці раділи, коли євреїв били або принижували. Інші засуджували євреїв у непокорі расистським законам і правилам. Багато німців купували, забирали або грабували речі та майно своїх сусідів-євреїв. Участь цих німців у Голокості, серед інших факторів, була мотивована ентузіазмом, кар'єризмом, страхом, жадібністю, власними інтересами, антисемітизмом та політичними ідеалами.

Ненімецькі уряди та установи

Нацистська Німеччина не сама вчинила Голокост. Вона розраховувала на допомогу своїх союзників і колабораціоністів. У цьому контексті "союзники" означають країни Гітлерівської коаліції, які офіційно були союзниками нацистської Німеччини. "Колабораціоністи" -режими та організації, які офіційно або напівофіційно співпрацювали з німецькою владою. Серед союзників і колабораціоністів нацистської Німеччини були:

Європейські держави Гітлерівської коаліції та інші колабораціоністські режими (наприклад, Режим Віші у Франції). Ці уряди прийняли власне антисемітське законодавство та підтримували німецькі цілі.

Підтримувані Німеччиною місцеві чиновники, особливо місцева поліція. Ці організації допомагали зібрати, інтернувати та депортувати євреїв навіть у країнах, які не були союзними з Німеччиною, як-от Нідерланди.

Місцеві допоміжні підрозділи, що складаються з військових, поліцейських та цивільних осіб. Ці підтримувані Німеччиною загони брали участь у масових вбивствах євреїв у Східній Європі (часто добровільно).

Терміни "союзники" та "колабораціоністи" також можуть відноситися до осіб, пов'язаних із цими урядами та організаціями.

Окремі особи по всій Європі

По всій Європі люди, які не мали жодної державної чи інституційної належності та не брали безпосередньої участі у вбивствах євреїв, також зробили свій внесок у Голокост.

Одна з найжахливіших дій сусідів, знайомих, колег і навіть друзів - це доноси на євреїв владі нацистської Німеччини. Незліченна кількість людей приймала рішення зробити це. Вони розкривали схованки євреїв, викривали фальшиві християнські документи євреїв та іншими способами виявляли євреїв перед нацистськими чиновниками. Цим вони прирікали євреїв на смерть. Мотивації цих людей були різноманітними: страх, особистий інтерес, жадібність, помста, антисемітизм, політичні та ідеологічні переконання.

Окремі люди також отримали прибуток від Голокосту. Неєвреї інколи переїжджали в будинки євреїв, захоплювали підприємства, які належали євреям, і крали майно та цінності євреїв. Це було частиною масових крадіжок і пограбувань, які супроводжували геноцид.

Найчастіше люди вносили свій внесок у Голокост через бездіяльність та байдужість до тяжкого становища своїх сусідів-євреїв. Іноді таких людей називають сторонніми спостерігачами.

Хто були інші жертви нацистських переслідувань і масових вбивств?

Голокостом називається систематичне державне переслідування та вбивство 6 мільйонів євреїв. Однак постраждали також мільйони інших жертв нацистських переслідувань і вбивств. У 1930-х роках режим націлювався на низку уявних внутрішніх ворогів у німецькому суспільстві. Оскільки під час Другої світової війни нацисти розширили свої дії, мільйони інших європейців також зазнали нацистської жорстокості.

Нацисти відносили євреїв до категорії пріоритетного "ворога". Проте вони також націлювалися на інші групи як на загрозу здоров'ю, єдності та безпеці німецького народу. Перша група, на яку був спрямований нацистський режим, складалася з політичних опонентів. Серед них були посадовці та члени інших політичних партій, а також профспілкові активісти. З-поміж політичних опонентів також були люди, яких просто підозрювали у опозиційності чи критиці нацистського режиму. Першими до нацистських концтаборів потрапили політичні вороги. Свідки Єгови також перебували у в'язницях і концтаборах. Їх заарештовували за те, що вони відмовлялися присягнути на вірність уряду або служити в німецькій армії.

Нацистський режим також переслідував німців, діяльність яких була визнана шкідливою для німецького суспільства. До них належали чоловіки, яких звинувачували у гомосексуальності, особи, обвинувачені як професійні злочинці або рецидивісти, і так звані асоціальні особи (наприклад, люди, які ідентифікувалися як волоцюги, жебраки, повії, сутенери та алкоголіки). Десятки тисяч цих жертв були позбавлені волі у в'язницях і концтаборах. Режим також примусово стерилізував і переслідував німців африканського походження.

Люди з інвалідністю також стали жертвами нацистського режиму. Перед Другою світовою війною німців, які вважалися нібито нездоровими через спадкові захворювання, примусово стерилізували. Після початку війни нацистська політика радикалізувалася. Людей з інвалідністю, особливо тих, хто жив в медичних установах, вважали як генетичним, так і фінансовим тягарем для Німеччини. Ці люди стали об'єктами вбивства в рамках так званої програми "евтаназії" .

Нацистський режим застосував крайні заходи проти груп, які вважалися расовими, цивілізаційними чи ідеологічними ворогами. Серед них були роми (цигани) , поляки (особливо польська інтелігенція та еліта), радянські чиновники та радянські військовополонені. Нацисти чинили масові вбивства проти цих груп.

Як закінчився Голокост?

Голокост закінчився в травні 1945 року, коли основні союзні держави (Велика Британія, США та Радянський Союз) перемогли нацистську Німеччину у Другій світовій війні. Коли війська союзників рухалися по Європі в серії наступів, вони звільняли концентраційні табори. Так вони визволили в'язнів, що вижили, багато з яких були євреями. Союзники також зустріли та звільнили тих, хто залишився в живих, після так званих маршів смерті. Ці вимушені марші складалися з груп єврейських та неєврейських в'язнів концентраційних таборів, які були евакуйовані пішки з таборів під охороною СС.

Але визволення не призвело до завершення поневірянь. Багато людей, які пережили Голокост, намагаючись побудувати нове життя, стикалися з постійною загрозою насильницького антисемітизму та переміщення. Чимало з них втратили членів сімей, а інші роками шукали зниклих батьків, дітей, братів і сестер.

Як деякі євреї пережили Голокост?

Незважаючи на спроби нацистської Німеччини вбити всіх євреїв Європи, деякі євреї пережили Голокост. Виживання мало різноманітні форми, але в кожному окремому випадку воно було можливим лише завдяки надзвичайному збігу обставин, вибору, допомозі інших (як євреїв, так і неєвреїв) та чистому везінню.

Виживання за межами Європи, контрольованої Німеччиною

Виживання в контрольованій Німеччиною Європі

Менша кількість євреїв вижила в контрольованій Німеччиною Європі. Їм часто це вдавалося за допомогою рятівників. Рятувальні зусилля варіювалися від поодиноких дій окремих осіб до організованих мереж, як малих, так і великих. По всій Європі були неєвреї, які пішли на серйозний ризик, щоб допомогти своїм єврейським сусідам, друзям і незнайомцям вижити. Наприклад, вони створювали схованки для євреїв, виготовляли фальшиві християнські документи, або забезпечували їх їжею та припасами. Інші євреї вижили як учасники партизанських рухів опору. Врешті, деяким євреям, незважаючи на величезні труднощі, вдалося пережити ув'язнення в концентраційних таборах, ґетто і навіть центрах убивства.

Наслідки

Хоча Голокост закінчився по завершенню війни, наслідки терору та геноциду - ні. Під кінець Другої світової війни загальна кількість жертв становила шість мільйонів євреїв та мільйони інших. Нацистська Німеччина, її союзники та колабораціоністи спустошили або повністю знищили тисячі єврейських громад по всій Європі.

Внаслідок Голокосту, ті євреї, що вижили, часто стикалися з травматичною реальністю втрати цілих сімей і громад. Деякі змогли повернутися додому і вирішили відновити своє життя в Європі. Багато інших боялися це робити через післявоєнне насильство та антисемітизм. Безпосередньо після війни ті, хто не міг чи не хотів повернутися додому, часто опинялися в таборах для переміщених осіб. Там багатьом довелося чекати роки, перш ніж вони змогли іммігрувати до нових домівок.

Після Голокосту світ намагається вести боротьбу за те, щоб здолати жахи геноциду, пам'ятаючи про жертв і притягуючи винних до відповідальності. Ці важливі зусилля тривають досі.

Остання редакція: Feb 3, 2022

# data[].attributes.attachment_link.title
Основна інформація про Голокост

# data[].attributes.attachment_link.description
Дізнайтеся про Голокост - систематичне, спонсороване державою переслідування та вбивство шести мільйонів євреїв нацистським режимом та колабораціоністами.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
DW Українською

# data[].attributes.attachment_link.title
Як українці рятували євреїв: спогади Праведника народів світу | DW Ukrainian

# data[].attributes.attachment_link.title
Праведники / Документальний фільм

# data[].attributes.headline
Українці-рятівники. Онлайн-марафон історій

# data[].attributes.subject
Українці-рятівники. Онлайн-марафон історій

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
announcement

Проєкт "Українці-Рятівники. Марафон історій" присвячується людям, які в роки Другої світової війни рятували життя євреїв, ромів та інших жертв Голокосту.

За доби нацизму було знищено близько 6 млн євреїв. Понад 1,4 млн із них - жителі України. Однак поряд із найбільшим злом траплялися й вияви найвищого добра та моралі. Держава Ізраїль удостоїла звання "Праведник народів світу" понад 27 тис. людей із різних країн, які рятували життя євреям. Серед них більш ніж 2,6 тис. - українці або уродженці України.

Водночас тисячі інших досі лишаються невідзначеними й невідомими. Усіх їх ми називаємо Рятівниками.

assignment

Нашим завданням є зібрання на одному електронному ресурсі інформації про Рятівників - БАНКУ ПОРТРЕТІВ.

Він містить життєві історії, історії порятунку, фото, документи, відеоспогади, архівні й музейні матеріали. Кожен нарис презентує дослідник, член родини, краєзнавець, установа та ін. Сайт двома мовами - українською та англійською.

Проєкт дозволить популяризувати приклади гуманізму й толерантності українців і уродженців України в роки Другої світової війни не лише в нашій країні, а й в усьому світі.

assessment

Кожен може стати учасником нашого проєкту.

Для цього потрібно зробити кілька кроків:

Крок 1. Зареєструйтеся, ознайомтеся з темарієм та оберіть персоналію.

Крок 2. Зв'яжіться з нами. Ми допоможемо підготувати біографічний матеріал, зробити його переклад та редагування. Навчимо робити відеозаписи спогадів, підкажемо де знайти необхідні матеріали.

Крок 3. Після завершення дослідження нова персоналія з'являється в БАНКУ ПОРТРЕТІВ.

Про історію порятунку ми разом розповідаємо на сайті проєкту, ресурсах партнерів, у ЗМІ, нових виданнях, відео, виставках тощо. Долучайтеся!

# data[].attributes.attachment_link.title
портрети.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
announcement Проєкт "Українці-Рятівники. Марафон історій" присвячується людям, які в роки Другої світової війни рятували життя євреїв, ромів та інших жертв Голокосту. За доби нацизму було знищено близько 6 млн євреїв. Понад 1,4 млн із них - жителі України. Однак поряд із найбільшим злом траплялися й вияви найвищого добра та моралі.

# data[].attributes.attachment_link.title
День пам’яті українців, які рятували євреїв під час Другої світової війни

# data[].attributes.headline
14 травня – це день, коли 1948 року було проголошено незалежність Ізраїлю як єврейської держави.

# data[].attributes.subject
14 травня – це день, коли 1948 року було проголошено незалежність Ізраїлю як єврейської держави.

# data[].attributes.headline
Одним із найвідоміших прикладів відмови в наданні цього звання є митрополит Української греко-католицької церкви Андрей Шептицький.

# data[].attributes.subject
Одним із найвідоміших прикладів відмови в наданні цього звання є митрополит Української греко-католицької церкви Андрей Шептицький.

# data[].attributes.headline
Присвоєння цього почесного звання обставлене низкою умов, тому реальне число мешканців України, які рятували євреїв від Голокосту, є очевидно більшим; також, імовірно, не про всіх таких людей відомо на цей час.

# data[].attributes.subject
Присвоєння цього почесного звання обставлене низкою умов, тому реальне число мешканців України, які рятували євреїв від Голокосту, є очевидно більшим; також, імовірно, не про всіх таких людей відомо на цей час.

# data[].attributes.headline
Держава Ізраїль вшановує неєвреїв, які тоді з ризиком для себе і своїх родин рятували євреїв, почесним званням «Праведник народів світу». Станом на 1 січня 2020 року, коли державний ізраїльський Центр пам’яті жертв Голокосту в світі «Яд ва-Шем» востаннє на цей час оновлював свою статистику, в переліку вдостоєних цього звання з України їх 2659 – це четверта найбільша кількість за країнами світу. Присвоєння цього звання мешканцям України відбувалися і після цієї дати.

# data[].attributes.subject
Держава Ізраїль вшановує неєвреїв, які тоді з ризиком для себе і своїх родин рятували євреїв, почесним званням «Праведник народів світу». Станом на 1 січня 2020 року, коли державний ізраїльський Центр пам’яті жертв Голокосту в світі «Яд ва-Шем» востаннє на цей час оновлював свою статистику, в переліку вдостоєних цього звання з України їх 2659 – це четверта найбільша кількість за країнами світу. Присвоєння цього звання мешканцям України відбувалися і після цієї дати.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Opening Hours:

Sunday to Thursday: ‬09:00-17:00

Fridays and Holiday eves: ‬09:00-14:00

Yad Vashem is closed on Saturdays and all Jewish Holidays.

Entrance to the Holocaust History Museum is not permitted for children under the age of 10. Babies in strollers or carriers will not be permitted to enter.

For more Visiting Information click here

# data[].attributes.headline
Багато українців рятували євреїв, своїх знайомих, сусідів чи й сторонніх, від концтаборів і смерті, хоча за це нацисти жорстоко карали, також і смертю.

# data[].attributes.subject
Багато українців рятували євреїв, своїх знайомих, сусідів чи й сторонніх, від концтаборів і смерті, хоча за це нацисти жорстоко карали, також і смертю.

# data[].attributes.headline
У роки Другої світової війни окупована нацистами Україна була одним із місць масових репресій проти євреїв і знищення їх. Одним із найсумнозвісніших таких місць є Бабин яр у Києві.

# data[].attributes.subject
У роки Другої світової війни окупована нацистами Україна була одним із місць масових репресій проти євреїв і знищення їх. Одним із найсумнозвісніших таких місць є Бабин яр у Києві.