# data[].attributes.body
El Romanticisme és un moviment cultural i literari que va sorgir a Europa a finals del segle XVIII i es va estendre fins a la primera meitat del segle XIX. Va aparèixer com a reacció a la fredor del Racionalisme i de la Il·lustració, moviments que donaven més importància a la raó que als sentiments. Aquest període està marcat per grans canvis històrics, com la Revolució Francesa (1789), que va remoure les estructures socials i polítiques del moment, i la Revolució Industrial, que va transformar la societat cap a un món més mecanitzat i materialista. En resposta a aquest context, els romàntics es van rebel·lar, defensant la llibertat individual, la passió i l’expressió dels sentiments més profunds.

A Catalunya, el Romanticisme també va coincidir amb l’inici de la Renaixença, un moviment cultural que buscava recuperar la llengua i la identitat catalana després de segles de repressió. Aquest ambient va inspirar obres que posaven en valor el folklore, les tradicions i l’esperit nacional.

# data[].attributes.body
Romanticisme a la teua oïda.

# data[].attributes.body
Un dels noms més destacats del Romanticisme català és Àngel Guimerà. Tot i que va néixer a Tenerife el 1845, Guimerà es va traslladar a Catalunya quan era un xiquet i va acabar tenint lloc com a un dels autors més importants de la literatura catalana. La seva obra destaca per combinar elements romàntics amb tocs realistes, creant drames intensos, plens de passió i conflictes. A més de ser dramaturg, també va ser poeta i va participar activament en el moviment de la Renaixença. Un fet curiós és que va estar a punt de guanyar el Premi Nobel de Literatura en tres ocasions, però mai el va aconseguir, cosa que no li resta mèrit com a figura internacional

# data[].attributes.body
Entre les obres d’Àngel Guimerà, “Mar i Cel” és una de les més representatives. Estrenada el 1888, aquesta tragèdia romàntica reflecteix a la perfecció els ideals del Romanticisme: l’amor impossible, la lluita per la llibertat i el conflicte entre la passió i les normes socials. L’obra està ambientada en un vaixell al Mediterrani durant el segle XVII i narra la història d’amor tràgic entre Saïd, un pirata musulmà, i Blanca, una jove cristiana. Aquest amor és impossible a causa de les diferències religioses i els prejudicis de l’època, un tema que encara ressona avui dia.

A més de la versió original teatral, “Mar i Cel” va tenir un èxit renovat gràcies a l’adaptació musical de la companyia Dagoll Dagom el 1988, amb música d’Albert Guinovart. Aquesta versió s’ha reposat diverses vegades (2004, 2014 i 2024), convertint-se en una icona del teatre musical català i aconseguint emocionar milers d’espectadors

# data[].attributes.body
Els personatges principals de “Mar i Cel” :

Saïd: És el protagonista masculí, un pirata musulmà que ha patit el rebuig i l’exili a causa de la seva religió. Saïd és valent, apassionat i orgullós, però també profundament tràgic, ja que lluita per un amor que sap que està condemnat. Representa el conflicte entre l’individu i la societat.

Blanca: La protagonista femenina, una jove cristiana i innocent, però també valenta. Blanca desafia les normes de la seva cultura per amor, encara que al final acaba sent víctima del mateix destí tràgic. La seva bondat i puresa la converteixen en un símbol de llum enmig d’un món ple d’odi.

# data[].attributes.body
Un dels fets més curiosos de “Mar i Cel” és la seva escenografia. En l’estrena original del 1888, el vaixell protagonista tenia problemes tècnics i va ser “envellida” manualment amb farinetes per donar-li un aspecte més realista. Les veles, fetes de seda, es van haver de comprar a Lió.

En l’adaptació de Dagoll Dagom, l’escenografia s’ha modernitzat molt, amb un vaixell espectacular que sembla moure’s sobre l’escenari gràcies a la tecnologia actual. A més, l’himne dels pirates, una de les cançons més conegudes de la versió musical, s’ha convertit en un símbol de l’obra i sovint és aclamada pel públic.