# data[].attributes.body
Šatrijos Ragana buvo religinga , neabejinga menui, ypač muzikai ir literatūrai. Vertybines nuostatas pirmiausiai formavo šeima. Jos pasaulėžiūrai didelę įtaką padarė Povilas Višinskis – tai jis paskatino Mariją Pečkauskaitę rašyti. Ji troško tarnauti tėvynei, jos žmonėms, juos šviesti ir mokyti. Ji idealistinės – romantinės pasaulėjautos, krikščioniškosios pasaulėžiūros rašytoja, pirmoji lietuvių literatūroje sukūrusi dvaro, kaip kultūros skleidėjo, paveikslą. Iš Žemaitijos bajorų kilusią moterį vaikystėje namuose mokė samdyti mokytojai. Nuo vaikystės M. Pečkauskaitę traukė krikščioniškos tiesos, skaitymas, muzika ir jodinėjimas. Povilo Višinskio paskatinta moteris mokėsi nebuitinės lietuvių kalbos, rašė lietuviškai laiškus, pramokusi ja toliau kalbėjo. 1905-1907 m. Marija išvažiavo į Šveicariją, Ciuricho ir Fribūro universitetuose klausė etikos ir pedagogikos paskaitų. Paskutiniaisiais savo gyvenimo metais ji vėl grįžo prie pedagogikos. Nors ir sirgdama, ji stengėsi užsiimti filantropine ir švietėjiška veikla, nuvyko ekskursijon į Rygą, dažnai būdavo gamtoje. 1927 m. Marijai Pečkauskaitei–Šatrijos Raganai už pedagoginius tyrinėjimus buvo suteiktas Vytauto Didžiojo universiteto Garbės daktarės vardas.

Šatrijos Ragana – Vikipedija (wikipedia.org)

Šatrijos Ragana: autorės biografija, kūryba, analizė (kalbosegzaminas.lt)

# data[].attributes.body
Rašytojos bičiulis Povilas Višinskis ją praminė raganėlės vardu dėl juodų plaukų ir juodų didelių akių. Kitų teigimu, pravardę sugalvojo Židikų gyventojai, mat tik ragana mokėjo šnekėti keturiomis kalbomis ir gydyti medicina. Po vienos išvykos į Šatrijos kalną, kurioje dalyvavo ir Vaižgantas, jai prigijo ir Šatrijos epitetas. Taip atsirado Šatrijos Raganos slapyvardis.

Šatrijos Ragana – Vikipedija (wikipedia.org)

# data[].attributes.body
Lietuvių literatūrinį pasakojimą Šatrijos Ragana praturtino pasakojimu pirmuoju asmeniu, dienoraščiu, užrašais. Taip ji savo kūryboje sukūrė artimesnį, nuoširdesnį pasakojimą. Rašytoja aprašė ne tik žmogaus vargą, jo kasdienę buitį, bet įžvelgė kasdienybės poetiškumą, kylantį iš meilės, gamtos grožio, gailesčio kitam, motinos ir vaiko ryšio. Šatrijos Raganai būdingas suvokimas, kad žmogus gali pakilti virš savo vargo, įžvelgti jame prasmę ir net grožį, jei tik jo dvasia veržiasi aukštyn, ilgisi idealo. Kitaip tariant, rašytojai atrodė, kad gyvenimas yra sunkus, tačiau prasmingas, gražus, vertas meilės. Šatrijos Raganos kūryba skyrėsi nuo kitų dvidešimtojo amžiaus pradžioje rašiusių moterų rašytojų (Lazdynų Pelėdos, Gabrielės Petkevičaitės-Bitės, Žemaitės) kūrinių. Šios rašytojos labiau gilinosi į socialinį žmonių gyvenimą, kritiškai vaizdavo kaimo ir dvaro santykius, dvaras jų kūryboje buvo siejamas su moraliniu nuopuoliu, žmonių išnaudojimu. Šis požiūris į dvarą atėjo iš baudžiavos laikų ir ilgam įsitvirtino lietuvių sąmonėje. Šatrijos Raganos kūryboje senasis dvaras, priešingai, yra šviesos skleidėjas. Jo gyventojai – dori, siekiantys mokslo, veiklūs ir pasiaukojantys žmonės.

satrijos_ragana.pdf (svietimotaryba.org)

# data[].attributes.body
Tai reikšmingiausias Šatrijos Raganos kūrinys, kurį ji parašė savo gyvenimo saulėlydyje, netekusi savųjų, turėdama didelę gyvenimo patirtį. Šiame kūrinyje pasakotoja idealizuoja savo motiną ir dvaro aplinką. Apysakoje dvaras vaizduojamas jo gyventojų – aštuonerių metų mergaitės Irusios (Irutės) ir jos motinos (mamatės) akimis. Į šių veikėjų akiratį patenka kasdieniai įvykiai: dvaro buitis, namiškių pokalbiai, santykiai su kaimiečiais, giminaičių vizitai. Visa tai yra veikėjų išgyvenama ir apmąstoma. Apysakos kompozicija paprasta: kūrinys susideda iš eilės epizodų, kurie tarp savęs nėra kažkaip ypatingai surišti. Nėra čia nė žymesnės intrigos, nes nupasakotieji įvykiai yra tik fonas, kuriame iškyla atskiri asmenys, jų būdas, nuotaika, pasakomos idėjos.

satrijos_ragana.pdf (svietimotaryba.org)

# data[].attributes.body
Įkūrė mokyklėlę, kurioje mokėsi apie 20 vaikų. Mokė skaityti, skaičiuoti, istorijos, literatūros… Buvo reikli, pasiaukojusi, bet niekada nekeldavo balso, neskirdavo bausmių.

Suorganizavo jaunimo chorą, mokė giesmių.

Pastatė medinį namą su erdvia sale ir scena, kur vykdavo labdaros vakarai, vaidinimai.

Globojo senelius, ligonius, neturtingus žmones.

Atidarė senelių prieglaudą, ambulatoriją.

https://www.edukamentas.lt/wiki/literatura/satrijos-ragana-sename-dvare/

# data[].attributes.body
Nuo 1987 Židikuose veikia Šatrijos Raganos memorialinis muziejus. Mažeikiuose pastatytas paminklas (1987, skulptorius J. Meškelevičius ). 1997 įsteigta Šatrijos Raganos premija, skiriama žmonėms, savo darbais padedantiems įamžinti rašytojos atminimą.

Šatrijos Ragana - Visuotinė lietuvių enciklopedija (vle.lt)

# data[].attributes.body
Margi paveikslėliai“ (išsp. 1896),

„Pirmas pabučiavimas“ (išsp. 1898),

„Dėl ko tavęs čia nėra?“ (išsp. 1898),

„Jau vakaruose užgeso saulėlydžiai“ (išsp. 1900),

„Rudens dieną“ (išsp. 1903),

„Viktutė“ (1903),

„Iš daktaro pasakojimų“ (išsp. 1904),

„Atsiminimai apie broliuką Steponą“ (par. 1904, išsp. 1939),

„Sulaukė“ (išsp. 1906),

„Vincas Stonis“ (1906),

„Pertraukta idilija“ (išsp. 1906),

„Nepasisekė Marytei“ (1906),

„Dėl tėvynės“ (1907),

„Adomienė“ (1908),

„Pančiai“ (1920),

„Sename dvare“ (išsp. 1922), aprašytas Užvenčio dvaras

„Irkos tragedija“ (išsp. 1924),

„Mėlynoji mergelė“ (išsp. 1925),

„Motina – auklėtoja“ (išsp. 1926).

Šatrijos Ragana – Vikipedija (wikipedia.org)

# data[].attributes.body
Pasirinkusi Šatrijos Raganos slapyvardį pagal Šatrijos kalną ir su juo susijusius padavimus apie raganas, rašytoja iš pradžių kūrė realistiškesnius vaizdelius socialinėmis temomis, vėliau daug dėmesio skyrė vaikų literatūrai, kurią veikė biografiniai motyvai, katalikybės ir pedagogikos idėjos, romantinė pasaulėjauta, studijų metų patirtis – pažintis su neoromantizmo, impresionizmo ir simbolizmo kryptimis. Gyvendama Židikuose Šatrijos Ragana sukūrė apysaką „Sename dvare, apsakymą „Irkos tragedija“ ir kitų kūrinėlių.

Šatrijos Ragana: autorės biografija, kūryba, analizė (kalbosegzaminas.lt)