# data[].attributes.attachment_link.title
Основні традиційні символи і системи знаків у вишивках українських рушників

# data[].attributes.attachment_link.description
Вивчати семантику орнаментів, які вже багато століть прикрашають українські рушники, можна з трьох основних точок зору - екзотеричний, понятійно і езотерично

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Вище професійне училище суднобудування міста Миколаєва |

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Для українця вишиванка - не просто одяг. Це щось дуже особливе: особисте, рідне, святе. Вишиванка - як символ, який зберігає його коріння, ідентичність, розуміння себе. Це наша історія: міфологія, релігія, давнє мистецтво наших предків, душа нашого народу. Та більше того, у вишивці зашифровано наш генетичний код.

Перші вишиванки відігравали не стільки функцію одягу, як, за повір'ями, оберігали їх власників від зла. Саме тому сорочки оздоблювали візерунками на рукавах, комірах, подолі так, щоб малюнок торкався тіла.Різниця між сорочками різних суспільних станів була не в крою, а в матеріалі та оздобленні. Для кожного ритуалу була особлива вишиванка. Дітям при народженні дарували вишиту сорочу, аби та оберігала їх від злих духів. До трирічного віку першу вишиту сорочку шила саме мама.

Наш народ ставився до вишиванки як до святині. Вони передавалися з покоління в покоління, з роду в рід, береглися як реліквії. Символічний образ сорочки-вишиванки часто зустрічається в народних піснях, як символ приналежності до роду та нації, ознаки українськості, яка вирізняє українця у багатомірному, багато-вбраному глобалізованому світі.

Особливе шанобливе ставлення нашими предками до вишиванки пояснювалось не лише тим, що вона відрізнялась неймовірною красою, а й тим, що вона була оберегом людини, яка захищала від нечистої сили та бід. Історія вишивки та її розвитку зберігає в собі ознаки та особливості різних епох, що є важливим джерелом вивчення соціальної структури населення, його етнічної історії та естетичних поглядів та уявлень.

Історія народної вишивки в Україні іде коренями в глибину століть. Вишивкою, за свідченням Геродота, був прикрашений одяг скіфів. Знайдені на Черкащині срібні бляшки з фігурками чоловіків, датовані VI ст., при дослідженнях показали ідентичність не тільки одягові, але і вишивці українського народного костюма XVIII-XIX ст. Предмети української вишивки збереглися тільки за останні кілька століть, але і цього досить, щоб з'ясувати, що елементи символіки орнаментів української вишивки збігаються з орнаментами, що прикрашали посуд давніх жителів території України періоду неоліту, трипільської культури.

Дослідники розповідають, що у давні часи процес вишивання можна було назвати ритуалом, до якого залучалися із чистими світлими думками, закладаючи позитивну енергію у свою працю. Цікаво, що жінки не копіювали чужі узори, не відшивали їх з інших виробів чи схем. Їх роботи були індивідуальними. Вишивальниця, володіючи "мовою" орнаментального письма, через кольори, лінії, візерунки створювала абсолютно унікальну річ, на добру долю для себе, чи рідної людини. Вважалося, що відшити чужий узор для сорочки, означало взяти на себе чужу долю.

Вишиванка за часів Київської Русі

В часи Київської Русі виникло і набуло розквіту мистецтво вишивки золотими та срібними нитками. Така вишивка прикрашала одяг феодальної знаті та священнослужителів. Простий люд прикрашав сорочки орнаментами, прошитими червоними та чорними нитками.

Згадки про вишитий одяг є у багатьох письмових джерелах, насамперед у "Слові о полку Ігоревім", в Іпатіївському літописі та інших пам'ятках. Київські князі всіляко підтримували традиції вишиваного одягу.

Тому й не дивно, що на той час, вишивка вважалася однією з найбільш шанованих професій. Першу школу вишивки в Київській Русі створено в ХІ столітті. Її заснувала Анна, сестра Володимира Мономаха. У школі дівчата опановували мистецтво гаптування золотом і сріблом. І навіть, маючи широкий вплив з боку інших народів на культуру стародавньої Русі, вишивка залишилася практично недоторканою, зберігаючи традиції та свою унікальність.

Вишиванка за часів козацтва

У часи розквіту українського козацтва, на рубежі XVI і XVII століть, українська вишивка почала отримувати свої більш-менш сучасні риси. Зміни торкнулися малюнка вишивки, який спочатку був більш суворий - гострі і прямі кути. Цікаво, що на той час вишиванка стає ніби своєрідною характеристикою для жінок: якщо парубок не міг вирішити з якою ж із дівчат йому починати відносини, він оцінював майстерність своїх потенційних обранець. Адже на той час, охайний чистий та розшитий одяг майбутнього чоловіка - це "обличчя" його дружини та й взагалі сім'ї.

Вишита сорочка була й оберегом для козаків, котрі боронили рідну землю від ворогів. На чужині сорочка зігрівала душу та зцілювала рани. Козаки вірили, що вишиті на полотні візерунки, мають тісний зв'язок з рідною землею, з домівкою, надають наснаги та захищають від "дурного" ока.

Саме у часи Гетьманської держави формується цілісний український національний костюм, в якому особливе символічне значення мала вишиванка.

До речі, є легенда, про особливе значення чоловічої вишиванки, як символу кохання. ЇЇ зміст полягає в тому, що чумаки довіряли прання своєї сорочки тільки одній єдиній дівчині. Іншим до такого сакрального ритуалу зась. Саме так чумак підтверджував вірність своїй коханій!А ще існувала така традиція, якщо належало відправляти чоловіків на війну або виникала якась епідемія: жінки поселення збиралися разом і вночі вишивали рушники. Вишивали в повному мовчанні з молитвами. Це було практично медитацією, своєрідним магічним ритуалом.

Осьовим у формуванні української національної ідентичності було ХІХ ст. і - село. Саме село виступило хранителем давніх надбань, скарбницею давніх традицій протягом творення національних цінностей. Воно залишалось етнічно однорідним, в той час як міста були різнонаціональними. Невипадково уявлення про український національний стрій ще й нині часто асоціюється з селянським.

Основою українського народного строю є сорочка. Українська вишивана сорочка, кожна неповторна через безліч узорів і технік вишивання, має неповторну магнетичну силу краси. Шили сорочки з лляного чи конопляного домотканого полотна.

В кінці ХІХ ст. активно проходить процес перетворення, рослинні мотиви збагачують традиційний геометричний орнамент. Складні композиції із рослинних мотивів живописного характеру особливо набувають поширення на Київщині, Чернігівщині та Сумщині. Добре відома надзвичайно багата композиційними рішеннями біла вишивка Полтавщини, що підкорила всю Європу.Запанувала червоно-чорна кольорова гамма, а техніка хрестикування своєю легкістю виконання і візуальною універсальністю почала поступово витісняти 200 давніх традиційних технік вишивки.

Одним із найоригінальніших видів вишиванок вважають Борщівський. Така сорочка рясно розшита чорними нитками. Є легенда, що коли турки і татари знищили практично всіх чоловіків у Борщові, жінки цього і сусідських поселень протягом кількох поколінь одягали саме такі чорно-білі сорочки на знак скорботи та печалі.

Виши́ванки, починаючи з 20 століття носяться окремо, разом з європейським костюмом, як святковий, патріотичний та культовий одяг..

В українському суспільстві сьогодні є надзвичайно великий попит на історію та народні традиції, зокрема, з'явилася шалена мода на вишиванки. Нині ми спостерігаємо переосмислення культурних традицій, коли окремий предмет, навіть якщо він давно вийшов з ужитку, стає дорогоцінною пам'яткою, духовне значення якої з плином часу зростає. З давніх-давен вбрання, зовнішня оболонка, єдналось із внутрішньою сутністю людини, стаючи показником духовної якості, духовно-суспільної й соціальної ієрархії.

За останнє століття вишивання відділилося від утилітарного домашнього заняття, перейшовши в сферу естетичного. Багатство технік, розмаїття мотивів, вишуканий колорит і безліч семантичних загадок не дозволяють назвати вишивку ні промислом, ні ремеслом. Традиційна народна вишивка вже давно належить до мистецтва і є невід'ємною складовою культурного надбання всього світу.

Вишиванка Кіровоградщини має дуже реалістичні орнаменти: якщо вишивали гроно винограду, то був присутній навіть блиск виноградин та тонесенькі вусики. Полюбляли і тут червоний та чорний кольори.

На старовинних вишивках Кіровоградщини збереглася символіка ранніх землеробів. Образ Великої богині, якій поклонялись трипільці. Зображалась у вигляді пташки і світового дерева. Також зустрічались такі цікаві символи як двоголовий орел - відображає чоловічу та жіночу сутність одночасно. Пізніше поширеними були пишні різнобарвні рослинно-геометризовані орнаментальні мотиви з вазонами, квітами, листям, бутонами. Оригінальним був шов під назвою "солов'їні вічка", коли на полотні виколювались дірочки.

Характерні орнаменти українських вишиванок

За мотивами орнаменти вишивок поділяються на три групи:

* геометричні (традиційні)

* рослинні (перенесені з паперових та ситцевих реалістичних мотивів)

* зооморфні (тварини)(зустрічаються дуже рідко в традиційних сорочках).

Геометричні (традиційні) орнаменти властиві всій слов'янській міфології. Вони прості: кружечки, трикутники, ромби, зиґзаґи, лінії, хрести (прості й подвійні). Важко судити, який зміст вкладався в ці символи раніше. Сьогодні на їх основі в народній вишивці широко використовуються такі мотиви, як "баранячі роги", "кучері", "кудрявці", "гребінці" тощо.

Pослинні мотиви поширилися в зв'язку з занепадом старовинних технік і переносилися з паперових та ситцевих мотивів на вишиванки. В українській вишивці 20-го ст. часто використовуються такі мотиви, як "виноград", "хміль", "дубові листи", "барвінок" тощо.

Третім і дуже поширеним видом орнаменту варто назвати зооморфний. Нерідко на сорочках-вишиванках зображували всіляких птахів і тварин, риб і комах - сову, півника, зозулю, метелика, зайця тощо. Доповнювали таку вишивку хитромудрим геометричним або рослинним орнаментом.

Значна частина символічних орнаментів збереглася ще з слов'янських міфологічних уявлень про світ. А такі фігури, як, наприклад, "безконечник" і "каракулі" поширилися з Трипільської культури.

Калина вважається одним з основних символів українського народу і, швидше за все, в давнину вона символізувала вогняну трійцю: Сонце, Місяць і зірки.

Наприклад, дуб, вважався символом виключно чоловічим. Дерево Перуна традиційно протегувало чоловічу енергію та силу, і вважалося найсильнішим чоловічим оберегом.

Ще одним символом був виноград - він вважався оберегом сім'ї та родючості. Найбільш традиційним було його зображення на рушниках і скатертинах.

Ще одним споконвічно українським візерунком можна назвати квіти червоного маку. Вважалося, що він оберігає від зла і є символом збереження роду.

Паростки хмелю уособлюють молодість, любов і буйство. Такий візерунок вишивався, як правило, на сорочках хлопців, які збиралися одружитися.

Чорні вишиванки, звичайно, були не так поширені в Україні, як білі, але вони зустрічалися в багатьох регіонах, особливо їх любили на Поділлі. В основному, чорні вишиванки в давні часи носили люди літні, вони були носіями багатьох знань і великого досвіду поколінь. Ставали до нагоди чорні сорочки і в сумних випадках. Насправді чорний колір є символом землі, мудрості, знання і багатства. Батько передавав чорну сорочку синові, щоб передати йому свій досвід і накопичені знання, які ввібрала в себе чорна тканина вишиванки.

Вишивка - це орнаментальна скарбниця, колективний досвід відбиває складною мовою вишивального мистецтва свій власний народний світогляд. Тут магічне та естетичне виступає в єдиному синтетичному взаємозв'язку. Дослідники народного строю називають сорочку не тільки улюбленою ношею українців, а й клітинкою свідомості, рисочкою національного характеру.

На завершення хочеться відзначити, що українська вишита сорочка пройшла довгий та часом нелегкий шлях до наших днів. Наші предки залишили нам у спадок величезний скарб. І ми зобов'язані не тільки не втратити цей скарб, а й примножити його та передати у спадок нашим нащадкам. Українська вишиванка - як символ родової пам'яті, порядності, вірності та любові.

# data[].attributes.attachment_link.title
Вишиванка - це символ здоров'я та краси, щасливої долі й родової пам'яті, порядності й чесності, любові та святковості; крім того, вишиванка - це ще й оберіг. | Вище професійне училище суднобудування міста Миколаєва

# data[].attributes.attachment_link.description
Для українця вишиванка - не просто одяг. Це щось дуже особливе: особисте, рідне, святе. Вишиванка - як символ, який зберігає його коріння, ідентичність, розуміння себе. Це наша історія: міфологія, релігія, давнє мистецтво наших предків, душа нашого народу. Та більше того, у вишивці зашифровано наш генетичний код.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
На скрижалях

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Слава нашого національно мистецтва виходить далеко за межі України та інших слов'янських країн. Справжня колоритна барвиста українська сорочка, зроблена з льону й вишита вручну, оздоблена національними орнаментами та виконана різноманітними техніками вишивання, втілює всю родючість української землі та щедрість і гостинність українського народу.

Вишивання сорочок з давніх давен органічно увійшло в життя народу, воно втілює в собі всі його естетичні принципи, ідеали добра та краси, прагнення до довершеного і витонченого.

Усім відомо, що вишивання є національним мистецтвом та ремеслом українців, звичайно, у залежності від регіону існують певні розбіжності у використанні елементів орнаментів, естетичності їх розташування, гами кольорів, а також у використанні певних технік.

Наш народ ставився до вишиванки як до святині. Вони передавалися з покоління в покоління, з роду в рід, береглися як реліквії. Символічний образ сорочки-вишиванки часто зустрічається в народних піснях. За традицією, дівчина, готуючи придане, мала власноруч вишити своєму нареченому сорочку.

Вишиванка - це символ здоров'я та краси, щасливої долі й родової пам'яті, порядності й чесності, любові та святковості; крім того, вишиванка - це ще й оберіг. Символіка вишивки залежала від того, кому призначалося вбрання: парубкові-нареченому, чоловікові чи хлопцеві; дівчині чи заміжній жінці.

Виготовлялися сорочки з лляного чи конопляного полотна домашньої роботи. Було чимало типів традиційних сорочок залежно від форми, використаних матеріалів, а також від семантики кольорів: подільський, галицький, поліський, волинський, наддніпрянський, полтавський, гуцульський, буковинський, лемківський тощо. Цікаво, що символіка вишиванок часто-густо збігається з символікою орнаментів предметів матеріальної трипільської культури. Виявлені на Черкащині срібні бляшки з фігурками чоловіків (датують їх VI ст.) ідентифікуються з візерунками вишиванок XVIII-XX ст. Щоправда, символіка вишивки часто складалася з двох частин: історичної (родової) і прогнозуючої (загадування майбутнього, продовження роду).

Історія вишивки: з глибини століть

Історія народної вишивки в Україні йде коренями в сиву глибину століть. Дані археологічних розкопок і свідчення мандрівників і літописців підтверджують, що вишивання як вид мистецтва тут існує з незапам'ятних часів. Вишивкою, за свідченням Геродота, був прикрашений ще одяг скіфів. Знайдені на Черкащині срібні бляшки з фігурками чоловіків, датовані VІ ст., при дослідженні показали ідентичність не тільки з одягом, але і з вишивкою українського народного костюма XVІІІ-XІX ст. Арабський мандрівник X ст. у своїх розповідях про русів згадує, що вони мали вишитий одяг. На жаль, пам'ятки української вишивки збереглися тільки за останні кілька століть, але навіть цього досить, щоб з'ясувати, що елементи символіки орнаментів української вишивки збігаються з орнаментами, які прикрашали посуд давніх жителів території України періоду неоліту, трипільської культури.

Вишиванням споконвіку займались жінки, які з покоління впокоління передавали найтиповіші, найяскравіші зразки орнаменту, кольору, вишивальну техніку. Вишивки, передаючи характерні ознаки місцевості, різняться між собою орнаментом, технікою виконання та гамою барв.

Протягом багатьох віків безпосередній конкретний зміст символів на вишивках втрачався, але традиції використання їх не зникли. За мотивами орнаменти вишивок поділяються на три групи : геометричні, рослинні, зооморфні (тваринні) й відображають елементи символіки стародавніх вірувань, культів.

Геометричні орнаменти, наприклад, притаманні всім видам народного мистецтва і всій слов`янській міфології. Різноманітні кружальця, трикутники, ромби, кривульки, лінії, хрести символічно відображали уявлення нашіх предків про світобудову, тож їхнє значення відповідне. На основі стародавніх космологічних символфів у народі створенна своя система назв. Це "баранячі ноги", "кучері", "гребінчики", "кривульки", "сосонка", "перерва" тощо.

В основі рослинного орнаменту лежить культ пок-лоніння природі, рослині. Крім поширеного символу "дерево життя", який зображається стилізовано у формі листя або гілок,у вишивках з рослинним орнаментом популярні стилізовані зображення Берегині, використання таких мотивів, як "виноград" - символ добробуту, щасливого одруження, "барвінок" - символ кохання тощо.

На зооморфних вишивках зображуються тотемічні й солярні тварини, а також звірі, що позначають три яруси "дерева життя". Інколи вишивальниці використовують індивідуальні мотиви, які властиві баченню візерунка певної особи. Ними можуть бути заячі та вовчі зуби, волове око, риб`яча луска тощо.

Полтавські вишивки виконуються хрестиком, плутаним хрестиком, подвійним прутиком, зубчиками, мережкою, ланцюжком тощо. Візерунки виконуються окремими швами і поєднанням кількох швів. Вишивають переважно білими нитками, зрідка - червоними та сірими, візерунок обводять чорними або кольоровими смугами.

Вишивкам Київщини властивий рослинно-геометричний орнамент із стилізованими гронами винограду, цвітом хмелю, ромбами, квадратами. Основні кольори білий, коралово-червоний, трапляється жовтий і голубий. Виконується вишивка хрестиком, знизуванням, гладдю.

Для вишивок Закарпаття характерний мотив "кривуля" у різних техніках виконання. Переважає техніка "заволікання" і вишивання хрестиком, часто використовується вирізування та гаптування. Кольорова гама вишивок широка червоне поєднується з чорним, при цьому виділяється один з кольорів ; поширені як білі, так і багатокольорові орнаменти.

Вишивкою оздоблювали рушники, фіранки, жіночий та чоловічий одяг. Особливої уваги надавали рушникам - старовинним оберегам дому, родини. У давнину рушник, вишитий відповідними візерункамисимволами, був неодмінним атрибутом багатьох обрядів : з рушником приходили до породіллі вшанувати появу нової людини, зустрічали, і проводжали дорогих гостей, справляли шлюбні обряди, проводжали в останню путь, прикрашали, образи та накривали хліб на столі. Крім обрядового значення, рушники мали і чисто практичне застосування. Відповідно до функцій,які вони виконували, рушники мали свої назви. Наприклад, для втирання обличчя і рук - утирач, посуду і стола - стирок, для прикрашення образів - покутник, для шлюбних церемоній - весільний, для похорон - поховальний, для пов`язування сватів - плечовий тощо. Рушники були своєрідною освятою по-чатку справи чи її закінчення, так, при зведенні хати рушниками застелялися підвалини, хлібом-сіллю на рушнику освячувався початок жнив, на рушниках опускалась домовина з небіжчиком, рушниками скріплювали купівлю-продаж тощо. Відповідно до призначення рушники розрізнялись за технікою виготовлення та вишивання. Кольори та орнамент рушників характерні регіональним особливостям, за якими розрізняються "подільські", "поліські", "київські", "гуцульські", "галицькі" і "буковинські".

Українська вишивка, рушники на перший погляд не мають ніякого значення в житті сучасної людини, але вони віють на серце кожного з нас чаром рідної стихії і є живущим бальзамом, який сповнює нас споконвічною могутньою силою українського народу.

Вишивка - класичний вид українського народного мистецтва, що розкриває невичерпне багатство творчих сил народу, вершини його мистецького хисту.

У процесі історичного та культурного розвитку на Україні у кожній місцевості утворились характерні орнаментальні мотиви і композиції, найбільш улюблена і поширена колірна гама, специфічні техніки виконання. Дбайливо передавалися вони з покоління в покоління, майстри відшліфовували кращі досягнення своїх попередників, розвиваючи і вдосконалюючи їх. Вишивкою займалися повсюди. Кожний район, навіть кожне село відзначалися своєрідністю мотивів. У розповсюджених орнаментальних мотивах, їх назвах вражає образна спостережливість, тонке поетичне почуття. Це "барвінок", "хмелик", "курячий брід", "зозулька", "гарбузове листя" та ін. Ось тому вишивка - це не тільки художнє оформлення речей, а й своєрідне світобачення відтворене специфічними художніми засобами.

В українській вишивці органічно співіснують рослинний і геометричний орнаменти. Геометричні мотиви, такі, як ромб, розетки, хрестоподібні фігури, стали основою східнослов'янського узору.

Найпоширенішим є мотив ромба, який набуває різноманітних окреслень. Ускладнюється не тільки внутрішній простір, а й зовнішній контур. Ромб - один з найпопулярніших мотивів вишивки Волині, Поділля, Гуцульщини. У вишивці у відповідності із застосованою технікою він дає різноманітний художній ефект.

У ХІХ ст. підвищення інтересу до рослинної орнаментації сприяють витісненню стародавніх композицій, новому їх переосмисленню. Велике художнє значення мали лінії крою, що їх майстрині не намагалися приховати, а навпаки, виявити за допомогою ажурних швів. Принцип поєднання ажурних швів типовий для всіх районів України, однак колористичне і технічне рішення різне в кожній місцевості.

У Київському і Чернігівському Поліссі поряд з геометричними популярне рослинно-геометричні мотиви в чорно-синій гамі. Улюбленими тут є "рожі", "берізки", "хміль", "барвінок", а також "гусячі лапки", "сливки".

На грані ХІХ-ХХ ст. відбувається кардинальна зміна художньо-образного вирішення народної вишивки. Пояснюється це поширенням техніки хрестика. Цією технікою вишивали в містах та панських маєтках, різноманітні предмети інтер'єрного призначення: панно, скатерки, серветки.

Класичною технікою Поділля є низь чорного і червоного кольорів, які мають стиль "лягання" густими насиченими лініями на полотно. Ця техніка виконується з вивороту, а на лиці, як на негативі має протилежний вигляд щодо розміщення кольорів.

Високим художньо-технічним рівнем виконання вирізняється вишивка багатонаціонального Закарпаття. Вони демонструють, як широту етнокультурних взаємовпливів, так і збереження традицій сивої давнини. Цей регіон відзначається різноманітністю технік виконання і колірної гами, застосуванням бісеру, стелярусу.

Особливу групу утворюють вироби Гуцульщини. Гуцульщина - історично-етнографічний край, що охоплює гірські райони Івано-Франківської та Чернівецької областей, та Рухівський район Закарпатської області.

Кожний район, навіть кожне село має своє художнє обличчя, улюблену колірну гаму. Так, у Яворові були "сливові", "черешневі", "соснові" мотиви, а найулюбленішими узорами залишалися "скриньковий" у вигляді ромбів або зигзагів, утворений прямокутними "скриньками", або ж малюнок "головкатий". Колорит ворівських вишивок червоний, який підсилено жовтим, зеленим та червоним. Поступово гама змінюється у бік багато барвистості, в ній переважають голубі, зелені, сині кольори, а у брусторівській - зелені, чорні.

Місцевою своєрідністю відзначаються вишивки гірського села Космач. Характерною прикметою є те, що вишивка виконується дрібним хрестиком, стібками, що утворюється завдяки гармонійному поєднанню ясних тонів - жовтого, оранжевого, темно-червоного кольорів, з незначним додаванням зеленого та чорного.

ЦІКАВІ ФАКТИ. СИМВОЛІКА ВИШИВАНКИ

* Вишивка хрестиком є найпопулірнішим швом, який застосовують у найрізноманітніших виробах. Наприкінці 19 століття така вишивка поширилася по всій Україні. Елементи орнаменту, які виконувалися хрестиком, найчастіше мали рослинний чи геометричний характер.

* Сорочка (особливо ж чоловіча) - символ кохання й вірності. У давньому замовлянні сказано: "Якою білою є сорочка на тілі, таким щоб і чоловік до жінки був. У деяких народних піснях, як зауважив О.Потебня, образ не пояснюється, але його можна зрозуміти на основі символічних значень.

* У другій половині XIX ст. в європейській фольклористиці широко обговорювали сюжет про графа, який потрапив у полон до невірних, і про його дружину. Біла сорочка, дана дружиною чоловікові, - символ вірності: поки сорочка біла, доти жінка вірна. Випрати сорочку в чумацьких піснях означає полюбити чумака, навіть якщо він одружений. Характерно, що не завжди чумак погоджується на любовні стосунки з випадковими особами жіночої статі (в піснях це переважно дівчата або молода шинкарка-здирниця), не дозволяє їм "прати сорочку", хоч вона й не біла, бо "сьома неділя". Таким чином, чумак зберігає вірність коханій дівчині, до якої має повернутися.

* Вишивка "білим по білому" - це художній прийом, у якому рельєфний узор вишивки створює гру світла, то вбираючи, то відбиваючи його; поєднуються до десяти технік вишивки, а їх різноманітне сполучення дають безліч вишуканих орнаментальних композицій; філігранна краса узорів досягається використанням наскрізних технік вишивки. Вдивляючись у такі узори, відчуваєш все зовсім по іншому - плин часу, мить зупиняється, душа відпочиває й тільки диву дивуєшся, як можна створювати таку тонку роботу...

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Василь Герей

# data[].attributes.attachment_link.title
Вишиванка: історія та легенди

# data[].attributes.attachment_link.description
Слава нашого національно мистецтва виходить далеко за межі України та інших слов'янських країн. Справжня колоритна барвиста українська сорочка, зроблена з льону й вишита вручну, оздоблена національними орнаментами та виконана різноманітними техніками вишивання, втілює всю родючість української землі та щедрість і гостинність українського народу.

# data[].attributes.body
https://daytoday.ua/podiya/den-materi/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Мама - найголовніша людина в житті кожного. Наші матері дарують нам життя, а потім стають першим зразком для наслідування. Найтепліші спогади дитинства неможливі без мам - вони завжди рятують нас від хвороб та оберігають від неприємностей. До мами ми звертаємось тоді, коли потребуємо справді мудрої й доброї поради, в щирості якої не доводиться сумніватися. Зрештою, в найтяжчі часи, коли здається, що весь світ став ворожим, тільки материнська любов залишається безумовною й незмінною. Для вшанування всіх мам в світі існує добре й зворушливе свято - Міжнародний день матері, який відзначають щорічно в другу неділю травня. Це свято співпадає з Днем матері в Україні.

Як виникла ідея святкування Дня матері?

Пошана до жінок, які дарують життя, була властива людям з прадавніх часів, тому знаходила вираження в культах богинь-матерів. В Древньому Єгипті поклонялися богині Ісіді, яка правила світом разом зі своїм чоловіком - богом Осірісом та мала сина Гора. Єгиптяни вважали Ісіду взірцем матері, жіночності й вірності.

Богині - матері

В давньогрецьких віруваннях матір'ю всіх богів була Рея - втілення жіночої плодючості й наступництва поколінь, а також богиня комфорту та спокою. За легендою, Рея була дружиною бога Кроноса, якому напророчили загибель від рук власного сина. Тому Кронос вбивав всіх своїх дітей одразу після народження, а коли Рея народила наймолодшого сина - Зевса, вона сховала його від батька на острові Кріт. Подорослішавши, Зевс переміг Кроноса у десятилітній війні і став наступним правителем, розпочавши династію олімпійських богів.

Образ Реї тісно пов'язаний з образом іншої античної богині - Кібели, яку особливо шанували в Древньому Римі. Другим іменем Кібели було Велика Мати. Ця богиня мала владу над повним життєвим циклом - вона дарувала життя, наглядала за своїми дітьми, доки вони були живі, й забирала життя, коли наставав час. Кібела була покровительницею плодючості не тільки людей, а й тварин, а також богинею посівів і збору врожаю.

Традиції вшанування богинь-матерів в античному світі переросли в раннє християнське свято, відоме як "Материнська неділя". Воно випадало на четверту неділю Великоднього посту й спершу мало дещо інший зміст - цього дня віруючі відвідували ту церкву, яка стала першою в їхньому житті - "материнську". Особливо поширеним цей звичай був у Великобританії.

Енн Джарвіс

Передісторія сучасного Дня матері почалася з досить непростого досвіду материнства американки Енн Джарвіс, яка мала 13 дітей, з яких тільки четверо дожили до повноліття. В XIX столітті це не було чимось винятковим - тоді багато малюків помирали через відсутність щеплень та відповідного лікування. В 1858 році Енн організувала зустрічі матерів з лікарями для вивчення правил санітарії й гігієни, щоб запобігати інфекційним хворобам дітей. Такі зустрічі назвали "робочими клубами".

Пізніше, в роки громадянської війни в США, ці клуби стали об'єднуючою силою для матерів, які надавали допомогу пораненим солдатам обох воюючих сторін. Вже після війни, в 1868 році, Енн Джарвіс заснувала День дружби матерів. Крім того, Енн викладала у недільній школі для дітей, і якось на уроці зауважила, що існує багато пам'ятних днів, присвячених чоловікам, а ось на честь матерів їх майже немає. Дочка Енн Джарвіс, 12-річна Анна, яка була присутня на тому занятті, добре запам'ятала ці материнські слова.

Джулія Уорд Хоу

Ще однією жінкою, яка заклала основу Дня матері, була Джулія Уорд Хоу - поетеса з Бостону. Вражена подіями громадянської та франко-прусської воєн, в 1870 році вона вирішила звернутися до жінок і написала "Прокламацію до Дня матері" - заклик до об'єднання матерів всього світу в боротьбі за мир, а в 1873-му запропонувала щороку відзначати 2 липня як "День миру матерів". Цю версію Дня матері відзначали в Бостоні кілька років, проте зрештою вона втратила популярність.

Визнання в різних країнах світу

Після смерті Енн Джарвіс в 1905 році її дочка Анна вирішила зробити все для того, щоб запровадити святкування Дня матері. Жінка розгорнула справжню кампанію - надіслала листи президенту, громадським діячам, заручилася фінансовою підтримкою власника універмагу в Філадельфії Джона Воннамейкера. В другу неділю травня 1908 року в церкві міста Графтон, де колись викладала в недільній школі Енн Джарвіс, відбулася спеціальна служба на честь Дня матері. Того ж дня в Філадельфії, в залі універмагу Воннамейкера, святковий захід з вшанування матерів зібрав тисячі відвідувачів.

Зусилля Анни Джарвіс не були марними - до 1912 року День матері стали відзначати по всій країні, а в 1914 році Президент США офіційно визнав День матері. З роками свято неминуче набувало дещо комерціалізованого характеру - на ньому стали заробляти продавці квітів, листівок, солодощів. Це не подобалося його засновниці Анні Джарвіс, тому вона навіть намагалася переконати уряд викреслити свято з національного календаря. На щастя, цього не сталося. Після першої світової війни День матері почали відзначати по всій Європі: в Німеччині, Швеції, Данії, Норвегії, Чехословаччині. Зараз це свято - міжнародна подія, яку відзначають в багатьох інших країнах.

День матері в Україні

Українці почали відзначати це свято в 1928 році, щоправда, перше святкування відбулося в канадській діаспорі. Проте вже наступного року за ініціативою письменниці Олени Кисілевської День матері відзначали у Львові та Тернополі, а згодом - на всій території західної частини України. З 1939 року День матері був заборонений радянською владою. Повернулося це травневе свято в нашу країну тільки з настанням незалежності, а на державному рівні його визнали в 1999 році.

Релігійне підґрунтя свята

Святкування Дня матері має важливе значення в християнській вірі, оскільки припадає на місяць Пресвятої Богородиці. Це свято дозволяє людям шукати заступництва і допомоги Божої Матері, висловлюючи при цьому вдячність за самовідданість матерів. Травень також знаменує початок весни, час, коли Мати-Природа прикрашає землю яскравими квітами. Цей символізм перегукується з самовідданою та дбайливою природою материнства, яку вшановують і відзначають у День матері. Український народ з особливою пошаною ставиться до Діви Марії, яка з давніх часів була невід'ємною частиною його суспільного устрою та менталітету.

Історія свята

Часті Питання та відповіді про День матері

Як святкують День матері?

В кожній країні традиції святкування цього дня загалом схожі. В європейських країнах та США свято відзначають з квітами, листівками, подарунками й сімейними трапезами, концертами, виставами для мам за участю їхніх дітей, спеціальними церковними служіннями. Зазвичай в другу неділю травня діти намагаються звільнити своїх матусь від домашніх клопотів, наприклад, самостійно готують вечерю.

Існують і деякі особливості, наприклад, в Німеччині за часів Другої світової війни в День матері жінки отримували нагороди у вигляді медалей - золотих, срібних або бронзових, в залежності від кількості дітей, яких вони виростили. Зараз німецькі традиції є звичними для більшості країн - яскраві букети, родинні зібрання та подарунки. День матері в Японії спочатку пов'язували з днем народження дружини імператора, проте згодом воно стало святом всіх мам. Австралійці ж вітають в День матері не тільки мам, а й тітоньок та бабусь.

Українці долучаються до святкування Дня матері в загальноприйнятих традиціях - вітають своїх матерів, з вдячністю й любов'ю дарують їм квіти й подарунки. Ті, хто знаходиться далеко від своєї мами, обов'язково телефонують, а якщо є можливість навідати найріднішу людину, обов'язково її використовують. Прекрасною ідеєю в День матері може стати організований дітьми родинний обід, похід разом з мамою в ресторан чи в кіно. Подарунок слід обирати залежно від маминих уподобань, але завжди поза конкуренцією залишаються подарунки, зроблені своїми руками, а також власноручна випічка - святковий торт або тістечка.

Завжди приємно обирати подарунок, букет та листівку для дорогої й близької людини, яку знаєш все життя. При цьому кожен розуміє, що мама зрадіє будь-якому прояву уваги від своєї дитини, навіть якщо син чи донька привітають її просто на словах і по телефону.

В День матері завжди згадується дитинство, повертається відчуття батьківського дому, спомини про смачні аромати маминих страв, перші прочитані нею казки, прогулянки лісом чи морські подорожі. Саме завдяки нашим мудрим і люблячим мамам в ранні роки ми відчували себе захищеними та впевненими в тому, що навколишній світ є дружнім і безпечним.

Також це свято є чудовим приводом для того, щоб зібратися всією родиною й відчути себе частиною великого роду, наступником багатьох поколінь своїх предків. Приємно також привітати всіх своїх близьких, які пізнали щастя материнства - сестер, племінниць, тітоньок та бабусь.

Зрештою, нам подобається відзначати День матері просто тому, що ми дуже любимо своїх матерів, адже для кожного з нас мама - найкрасивіша, найдобріша і найрозумніша в світі людина. Тому в День матері, як і в кожен інший день, ми щиро бажаємо своїм мамам міцного здоров'я й щастя на довгі роки.

Листівки на День матері

👉 Розділ Листівки та привітання ➕ Листівки у Вайбері ➕ Листівки в Телеграмі

Привітання з Днем матері

Дорога мамо, з Днем Матері! Ти завжди була моєю надійною опорою. Дякую тобі за те, що ти завжди була поруч зі мною в складні часи, за те, що вірила у мене та підтримувала мої мрії. Бажаю тобі всього найкращого на світі - здоров'я, радості та щастя.

Мамо, ти для мене найкраща людина на світі. Я завжди вдячний тобі за твою безмежну любов та підтримку, яку ти надаєш мені щодня. Хай твоє життя буде наповнене радістю, теплом та щастям.

Дорога мамо, зичу тобі міцного здоров'я, щастя та довгих років життя. Твоє життя було повне турбот та непростих випробувань, але ти завжди була сильною та стійкою. Бажаю тобі, щоб кожен новий день був повним нових досягнень та здобутків.

Мамо, зі святом! Ти - найважливіша людина у моєму житті. Твої турботи та ніжність ніколи не залишали мене в складні моменти. Я завжди буду вдячний тобі за твою любов та турботу, які ти даруєш мені кожен день.

Дорога мамо, зичу тобі безмежного щастя та радості. Твоє життя - це безмежний дар для всіх, хто тебе знає. Ти - приклад сильної та непохитної жінки, яка завжди встає після будь-яких випробувань. Бажаю тобі, щоб кожен новий день був наповнений тільки гарними подіями та щасливими моментами.

Мамо, твоє життя є прикладом для мене. Я вдячний тобі за те, що ти завжди була поруч, коли мені було потрібно. Нехай кожен день твого життя буде наповнений щастям, любов'ю та благополуччям.

Дорога мамо, я дуже щасливий, що ти моя мати. Твоя ніжність та турбота надихають мене на нові досягнення та успіхи. Бажаю тобі довгих років життя, щоб я ще більше міг тобі вдячний.

Мамо, ти навчила мене, що в житті головне - це любов та родина. Я дуже вдячний тобі за твою мудрість та поради. Бажаю тобі багато радісних моментів у житті та щасливих моментів зі своїми близькими.

Дорога мамо, ти завжди вірила у мене і мої можливості. Це дало мені силу і натхнення досягти більшого в житті. Бажаю тобі тепла, любові та добробуту на все життя.

Мамо, я дякую тобі за те, що ти навчила мене цінувати дрібниці у житті та радіти кожному дню. Твоя позитивна енергія додає мені сил та настрою на кожному кроці. Бажаю тобі щастя та безліч радісних моментів у житті.

Дорога мамо, ти найкраща на світі. Твоя любов та турбота завжди роблять моє життя яскравішим та кращим. Бажаю тобі довгих років життя, здоров'я та благополуччя у твоїй родині. З Днем Матері!

Актуально: дата, коли відзначають

# data[].attributes.attachment_link.title
День матері в Україні: історія свята, дата, як і коли святкувати?

# data[].attributes.attachment_link.description
Відзначають День матері в Україні у другу неділю травня. ❤️ Встановлене указом Президента України від 10 травня 1999 р. ➜ Історія свята!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Яка прекрасна весна! Вона радує нас теплими днями, достатком сонця і, звичайно, жіночими святами. Навесні прекрасна половина людства відзначає чудове свято День матері, яке у різних країнах зустрічають по-своєму.

Про те, як святкують День матері у всьому світі, читай далі в нашому матеріалі.

День матері, США

Америка вдячна за це велике свято Ганні Джевіс, яка лише у 1910 році добилася того, щоб один раз на рік усі американці вітали матерів. Вона пройшла нелегкий шлях у кілька років, перш ніж законодавчі органи розглянули її пропозицію.

Сьогодні в Америці цю подію відзначають у другу неділю травня. А за значимістю День матері не поступається Різдву, Великдень та Дня святого Валентина. Цього дня чоловіки шукають подарунки для улюблених мам, які дарують увечері, за святковим столом. З квітів прийнято дарувати гвоздики.

День матері, Японія

Це свято в Японії було прийнято не відразу і сприймалося довгий час як непотрібне. Вперше закон прийняв його в 1915 завдяки вчителю Аояма Гакуїну. Але на жаль, більшість чоловіків не вважали роботу жінок по дому та виховання дітей чимось незвичайним, а сприймали це як належне.

У 1930-х роках, коли пропагувалась нова ідеологія імператорської сім'ї, свято перенесли на 6 березня. Але лише після Другої світової війни, коли вплив американської культури став проникати в побут японців, свято День матері стали відзначати у травні, кожну другу неділю.

Раніше було прийнято приколювати на одяг гвоздику, що вважалася знаком кохання між дитиною та матір'ю. Нині свято стало менш популярним. Але незважаючи на це, японці глибоко в душі дуже поважають, цінують та шанують своїх матерів.

Також усі японці знають рядки з "Маминої пісні":

"Мамо, ти в'язала мені рукавиці.
В'язала без утоми довгими холодними вечорами.
Прилетить до мене звістка з рідних країв,
А в ній - запах домівки..."

День матері, Таїланд

День матері в Таїланді святкують не навесні, а влітку, але історія його не менш цікава.

12 серпня жителі відзначають це свято, яке співпадає з днем ​​народження королеви Сірікіт. Адже самі тайці вважають її своєю матір'ю. Тому святкування пишне та помпезне.

З самого ранку ченцям та бідним роздають милостиню. А діти стають навколішки перед своїми матерями на знак пошани та любові. Жінкам підносять білі квіти жасмину.

День матері, Канада

У Канаді це свято відзначають на початку травня і ставляться до нього з великою повагою та повагою. Це свято є аналогом нашому 8 Березня, тому що канадці вітають не лише мам, а й усіх жінок.

У цей день матерям дозволяється лише відчиняти вхідні двері, якщо дзвонять. Решта обов'язків розподіляють між собою члени сім'ї. Вони готують святкову вечерю і протягом дня обдаровують своїх мам подарунками та квітами.

День матері в Австралії

Австралійський День матері збігається в календарі з американським і святкують його приблизно так само:

Дякують своїм матерям та дарують їм подарунки. Дорослі - серйозніші та суттєвіші, а діти - саморобні листівки, квіти. Діти також готують мамам сніданок і приносять його в ліжко.

До речі, в Австралії також є традиція носити в одязі гвоздику. Кольорова - мати людини жива, а біла - померла.

Також у цей день в Австралії прийнято вітати бабусь, виховательок та нянь.

День матері в Італії

В Італії це свято не лише приємне, але ще й має довгу історію. Ще в епоху давніх греків та римлян у цей час вшановували Богиню Родючості, по суті мати.

У цій країні до матерів особлива шана та повага, мама грає у житті дітей велику роль. Діти приносять мамам квіти, солодощі та маленькі подаруночки, а дорослі - дякують і дарують подарунки суттєвіше.

Читайте також:
Топ 3 найдорожчі міста у світі Секрети догляду за трояндами
Думка редакції може не збігатися з думкою автора статті.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як святкують День матері у різних країнах

# data[].attributes.attachment_link.description
Яка прекрасна весна! Вона радує нас теплими днями, достатком сонця і, звичайно, жіночими святами. Навесні прекрасна половина людства відзначає чудове свято День матері, яке у різних країнах зустрічають по-своєму. Про те, як святкують День матері у всьому світі, читай далі в нашому матеріалі.

# data[].attributes.body
https://zolotoy-standart.com.ua/ua/articles/polezno-znat/kak-prazdnuyut-den-materi-v-raznykh-stranakh/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
25.04.2016

День Матері - міжнародне свято, завдяки якому кожен може нагадати своїй рідній людині, як вона важлива, а також висловити слова подяки і любові за турботу і ласку У різних країнах це світле свято відзначається по-різному. У кожній державі існують свої традиції, які стосуються святкування Дня Матері. Хоча кожна країна шанує культ Матері по-своєму, всіх людей об'єднує одне: безмежне бажання порадувати улюблену матусю чимось особливим, а також висловити своє визнання, любов і вдячність. Така різноманітність традицій ще більше привертає увагу до свята Дня Матері.

Як святкують День Матері в Америці

З 1910 року День Матері став офіційним святом в США, який відзначають, як і в Україні, у другу неділю травня. У цей день діти проводять час з мамою, дарують милі подарунки, приділяють увагу, піклуються. Американці в цей день носять квітку гвоздики, прикріплену до одягу. Така традиція існує незалежно від стосунків у сім'ї між мамою і дитиною. Це чудове свято дуже популярно в Америці і стало в один ряд з Різдвом, Великоднем, Днем усіх закоханих і Днем Батьків.

Як святкують День Матері в Бразилії

Дата свята збігається з американською. Вперше в Бразилії стали відзначати День Матері в 1918 році за ініціативою християнської організації.

У Бразилії шанують сімейні цінності, в кожній родині зазвичай кілька дітей, тому це свято займає важливе місце в серці кожного. Зазвичай День Матері бразильці проводять з сім'єю, а в школі вчителі разом з дітьми готують подарунки та вітання для улюблених мам.

До цього свята готуються також і магазини. Прилавки мають розмаїття подарунків для мам.

Як відмічають День Матері канадці

День Мами в Канаді - як для нас 8 Березня. На честь такого прекрасного свята чоловіки й діти зазвичай звільняють маму і дружину від будь-якої роботи по дому, дарують милі жіночні подарунки, солодощі та квіти, а також приносять смачний сніданок у ліжко.

Всі канадські торгові центри пропонують подарунки для мам на будь-який смак і гаманець, а вечеря в ресторані і екскурсія стали головними подарунками в честь Дня Матері. Приділяють увагу в цей день також свекрусі і тещі.

Популярністю користуються і милі листівки. Випускають навіть особливі листівки для свекрухи або тещі, в яких їх прирівнюють до рідних мамам.

День Матері у китайців

У Китаї ця дата - день пам'яті про маму. У це свято китайці шанують працю, любов і турботу своїх матерів, які виростили і виховали чудових дітей. У День Матері китайці зазвичай дарують подарунки і квіти. У деяких містах маленькі діти ставлять для мам спектаклі, а також накривають солодкий стіл.

Як святкують День Матері в Японії

Це чудове свято прийшло до Японії в 1915 році. Однак воно прижилося з великими труднощами, так як спочатку ідея культу матері була сприйнята кілька вороже. У той час суспільство протягом тривалого часу принижувало становище жінок і не шанувало працю матері. До Другої світової війни День Матері святкували в день народження дружини Імператора, яку вважали матір'ю народу Японії. Після Другої світової війни в Японії стала поширюватися американська культура і традиції, тому саме тоді День Матері міцно став вкорінюватися в менталітеті японців. Почали проводити конгреси, влаштовувати збори в школах, де возносили роль матері в житті людини.

Сьогодні це свято в Японії стало більш комерційним. У цей день влаштовуються розпродажі, робляться великі знижки, проводяться лотереї, продаються товари для мам. До кожного подарунку обов'язково приколюють червону гвоздику.

Незважаючи на комерційну сторону цього чудового свята, в Японії відзначається культ Матері. Саме мати вважається основою сім'ї.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як святкують День Матері в різних країнах

# data[].attributes.attachment_link.description
25.04.2016 День Матері - міжнародне свято, завдяки якому кожен може нагадати своїй рідній людині, як вона важлива, а також висловити слова подяки і любові за турботу і ласку У різних країнах це світле свято відзначається по-різному. У кожній державі існують свої традиції, які стосуються святкування Дня Матері.

# data[].attributes.headline
Причини та наслідки Чорнобильської катастрофи 

# data[].attributes.subject
Причини та наслідки Чорнобильської катастрофи 

# data[].attributes.body
https://rubryka.com/blog/uroky-chornobylska-avariya/

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анастасія Скок

# data[].attributes.attachment_link.title
Чого нас навчила Чорнобильська аварія та окупація Чорнобильської зони відчуження?

# data[].attributes.attachment_link.description
Людство залишає по собі страшні рани на Землі. Деякі з них роками чи навіть століттями не здатні загоїтися. Однією з таких ран є аварія на Чорнобильській атомній електростанції, що сталась в ніч на 26 квітня 1986 року. Цьогоріч ми відзначаємо 37 роковини цієї страшної події, що й досі впливає на жит…

# data[].attributes.headline
Портал Таарса Шевченка

# data[].attributes.subject
Портал Таарса Шевченка

# data[].attributes.body
http://www.kobzar.ua/

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
тарас шевченко

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
тарас григорьевич шевченко

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
портал шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
творчість шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
життя шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мистецька спадщина шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
наукові факти про шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
біографія шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
фотографія шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дослідження про шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
шевченківська енциклопедія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
бібліографія видань шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
архівні документи про шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
пам’ятники шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
музеї шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
3d-тури музеїв шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
шляхи шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
аудіокниги шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
пісні на вірші шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
радіопередачі про шевченка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
картини шевченка

# data[].attributes.attachment_link.title
Портал Шевченка

# data[].attributes.attachment_link.description
Науково-освітній портал "Тарас Шевченко" - унікальний веб-ресурс, основною метою якого є ознайомлення української і світової спільноти з усіма аспектами життя і творчості Т.Г. Шевченка та популяризація творчої величі видатного Кобзаря. Завдяки науковій складовій порталу, усі його відвідувачі мають змогу проводити самостійні дослідження, обговорювати результати досліджень і поповнювати експозицію веб-ресурсу.

# data[].attributes.headline
Відомий гончар України

# data[].attributes.subject
Відомий гончар України

# data[].attributes.body
https://zakarpattya.net.ua/News/139939-Oleksandr-Dvorak-%E2%80%93-toi-khto-vidrodzhuie-honcharstvo-kraiu

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Закарпаття онлайн

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Здавна там були поширені вишивка, ткацтво, гончарство, бондарство, лозоплетіння, різьба по дереву та інші види промислів, що були нерозривно пов'язані з народною культурою населення краю. Нині, в силу дії об'єктивних та суб'єктивних факторів, процесам, що є наслідками науково-технічного прогресу, глобалізації світу, спостерігається певний занепад одних народних художніх промислів і відродження чи навіть поява інших.

Гончарство - прадавнє ремесло, що було поширене свого часу чи не на всіх континентах, у багатьох країнах світу, а особливо в Україні. Зокрема, ще в недалекому минулому, на початку ХХ століття, Закарпаття славилося своїми майстрами-гончарями. Осередки гончарства були у містах Берегово, Виноградів, Мукачево, Ужгород, Хуст, селах Вільхівці, Сільце, Ком'яти та в багатьох інших населених пунктах краю. Далеко за межами України відомі гончарі Іван Малета, Іван Сідей, Василь Полянський, Федір Черницький, родина Галасів та десятки інших майстрів. На жаль, нині гончарство як вид народних художніх промислів - на межі зникнення. У краї залишилося десь із десяток гончарів. Один із них - молодий майстер, продовжувач традицій закарпатської школи гончарства, Олександр Дворак. Він неодноразово репрезентував мистецтво кераміки краю як удома - у містах Київ, Полтава, Чигирин, селі Опішня Полтавської області, так і за кордоном - у Румунії і Словаччині. Його творчість отримала гідну оцінку й підтримку Президента України. За свою активну творчість, спрямовану на відродження гончарства Закарпаття, у 2012 році він отримав президентську стипендію. На її здобуття його висунув Закарпатський обласний осередок Національної спілки майстрів народного мистецтва України. Майстер переконаний, що народне мистецтво є фундаментом сучасного, основою національної культури. А збереження рідної національної культури дає можливість зрозуміти і не втратити духовну сутність та культурну самобутність народу України.

Олександр Володимирович Дворак народився 13 березня 1980 року в місті Іршава на Закарпатті. Середню освіту здобув в Іршавській середній школі № 1.

Гончарувати Олександр розпочав в 11 років у майстерні батька, який працював художником-керамістом в Іршавському промкомбінаті Закарпатської облспоживспілки. Учителем Володимира Дворака був відомий гончар, заслужений майстер народної творчості України Михайло Іванович Галас.

Дитячі мрії стати художником спонукали Олександра вступити до Ужгородського коледжу мистецтв імені Адальберта Ерделі, де він навчався на відділі кераміки. Там займався рисунком, живописом, скульптурою, вивчав історію мистецтв, філософію тощо. Його викладачами з фахових дисциплін були Павло Балла, Михайло Михайлюк, Михайло Сирохман, Михайло Приймич, Ірина Ерфан. У 2001 році він закінчив коледж і повернувся у рідне місто, розпочав роботу у власній керамічній майстерні. У тому ж році влаштувався на роботу в Іршавський будинок дитячої творчості на базі середньої школи № 1, де в окремо облаштованому приміщенні викладав дітям декоративно-прикладне мистецтво.

Теги: Олександр Дворак, гончарство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
олександр дворак

# data[].attributes.attachment_link.title
Олександр Дворак - той, хто відроджує гончарство краю

# data[].attributes.attachment_link.description
Іршавщина дала світові багатьох талановитих митців, діячів культури, які зробили вагомий вклад у розвиток духовності не тільки нашого краю, але й України. Так склалося історично, що цей регіон споконвіку славився майстрами народних художніх промислів, високим розвитком аматорського мистецтва.

# data[].attributes.headline
Відомі композитори України

# data[].attributes.subject
Відомі композитори України

# data[].attributes.body
https://dovidka.biz.ua/vidomi-ukrayinski-kompozitori-2/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Видатні українські композитори 17, 18, 19, 20 століття зробили значний внесок у музиці та у розвиток мистецтва взагалі. Їхні роботи є зразками для багатьох наслідувачів, які пов'язали свою долю з музичною віхою. Сьогодні Ви дізнаєтесь хто відомі українські композитори та короткі відомості про них.

Відомі композитори України

1. Максим Созонтович Березовський (1745-1777) - український композитор, диригент, співак. Класик європейської музики.
Автор першої української та російської опери ("Демофонт"). Разом з іншим українцем Дмитром Бортянським вважається творцем класичного типу російського хорового концерту.
Твори: "Не отвержи мене во время старости" (1769), "Демофонт" (1773), Соната для скрипки і чембало (1772).

2. Артем Лук'янович Ведель (Ведельський) (1767-1808) - український композитор, диригент, співак, скрипаль.
Ведель навчався в Києво-Могилянській Академії до 1787, пройшов курс до класу філософії включно, де здобув ґрунтовну гуманітарну й музичну освіту. Твори Веделя тривалий час були заборонені і поширювалися в рукописах, їх знали й виконували, незважаючи на заборону. На сьогодні відомо близько 80 музичних творів. Серед них 31 хоровий концерт, 6 тріо, серед яких "Покаянія отверзи ми двери", 2 літургії Іоана Златоустого, Всеношна та один світський кант. Ведель дотримувався традицій партесного співу.
Концерти: "В молитвах неусыпающую Богородицу" - до мінор (1794), "Услыши, Господи, глас мой" - до мінор (1796), "Боже, законопреступницы восташа на мя" - до мінор (1796) тощо.

3. Євген Теодорович Козак (1907-1988) - український композитор, диригент, педагог.
1938 закінчив консерваторію Польського музичного товариства у Львові (клас співу). 1928-1939 - керівник і один із виконавців чоловічого квартету. Від 1939 - диригент хору та музичний редактор Львівського радіо. Від 1945 - викладач Львівського музичного училища, від 1956 - викладач педагогічного інституту.
Твори: "Буковинська полька" (1957), "Утоптала стежечку" (1970); обробки пісень на слова Тараса Шевченка: " Думи мої, думи мої" (1961), "Ой одна я, одна" (1964), " Садок вишневий коло хати " (1964) тощо.

4. Анатолій Йосипович Кос-Анатольський (1909-1983) - український композитор, народний артист України (1969), депутат Верховної Ради УРСР, лауреат Державної премії УРСР імені Т. Г. Шевченка (1980).
Анатолій Кос-Анатольський є автором ряду концертів та популярних хорів ("Нова Верховина", "На горах Карпатах" та ін.), сольних пісень, романсів. Він широко використовував пісенні здобутки лемків, обробляв лемківські пісні, що їх успішно виконує капела "Лемковина".
Твори: "Сойчине крило" (1956), "Назустріч сонцю" (1957), поема "Львівська легенда" (1970) та ін.

5. Лев (Левко) Сильвестрович Лепкий (1888-1971) - український музикант, поет, художник.
Навчаючись у Бережанській гімназії та під час університетських студій у Львові, Лев Лепкий поринає у вир громадського і культурного життя, організовує театральні гуртки молоді, виступає з хорами в селах і містечках Галичини. Під час навчання у Краківській академії мистецтв разом зі студентськими аматорськими театральними та співочими гуртками їздив на виступи на Буковину, до Німеччини та Австрії. Найбільше відомий як автор широко популярних стрілецьких пісень, зокрема, "Гей, видно село", "Бо війна війною", "Колись, дівчино мила", мелодією до знаменитих "Журавлів" його старшого брата Богдана Лепкого.

6. Микола Віталійович Лисенко (1842-1912) - український композитор, піаніст, диригент, педагог, збирач пісенного фольклору, громадський діяч.
Навчався у відомих музикантів М. Дмитрієва і чеха Вільчека. Талановитий підліток виконував п'єси Моцарта, Бетховена, Шопена, блискуче імпровізував на теми українських народних пісень.
До найвідоміших творів Лисенка належать музика гімнів "Молитва за Україну" та "Вічний революціонер", котрі зокрема виконував хор К. Стеценка під час Свята Злуки, опери "Тарас Бульба", " Наталка Полтавка " та інші. Лисенко створив численні аранжування народної музики для голосу й фортепіано, для хору та мішаного складу, а також написав значну кількість творів на слова Т. Шевченка.

7. Георгій Іларіонович Майборода (1913-1992) - український радянський композитор.
Георгій Майборода зробив значний внесок у розвиток української музики. Працював у різних жанрах, переважає героїко-патріотична тематика. Значне місце у творчості композитора займала поезія українських поетів - Тараса Шевченка та Івана Франка та інших.
Твори: Милана (1957), кантата "Дружба народів" (1948), 4 симфонії (1938, 1953, 1978, 1986), "Помилка Оноре де Бальзака" (1968) та ін.

8. Петрушевський Василь Григорович (1869-1927) - український композитор, диригент, педагог, знавець історії церковного співу, громадсько-культурний діяч.
З 1888 по 1891 рік був регентом академічного хору, опікувався збереженням національної музичної спадщини через поповнення нотної бібліотеки. Його зусиллями до нотниці надходили рукописні списки партитур і поголосників з духовною музикою знаних та маловідомих українських і зарубіжних композиторів.
Займався упорядкуванням збірок і виданням: "Сборник духовных песен, избранных из Богогласника и переложенных для хора" (1899, 1901), видання чотириголосих концертів Дмитра Бортнянського за редакцією Петра Чайковського тощо.
Також, значний внесок у мистецтво зробили такі композитори, як: С. Острова, К. Стеценко, Б.Фільц, В. Ступницький, Ф. Колесса, м. Колесса та ін.

# data[].attributes.attachment_link.title
Відомі українські композитори - Dovidka.biz.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Видатні українські композитори 17, 18, 19, 20 століття зробили значний внесок у музиці та у розвиток мистецтва взагалі. Їхні роботи є зразками для багатьох наслідувачів, які пов'язали свою долю з музичною віхою. Сьогодні Ви дізнаєтесь хто відомі українські композитори та короткі відомості про них. Відомі композитори України 1.

# data[].attributes.headline
Геніальні українські художники

# data[].attributes.subject
Геніальні українські художники

# data[].attributes.body
https://suspilne.media/181929-10-genialnih-ukrainskih-hudoznikiv-akih-znae-uves-svit/

# data[].attributes.headline
Цікаво про Бій під Крутами 

# data[].attributes.subject
Цікаво про Бій під Крутами 

# data[].attributes.body
https://www.bbc.com/ukrainian/news-55853090

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
29 січня в Україні відзначають пам'ять героїв Крут - українських студентів, які, намагались зупинити більшовицький наступ на Київ у 1918 році, потрапили в полон і були розстріляні більшовиками.

Що відомо про цю подію з історії Української Народної республіки? Пояснюємо коротко.

Захисники

З українського боку в бою під Крутами брали участь приблизно 600 бійців:

250-400 старшин та курсантів Першої української військової школи ім. Богдана Хмельницького;

114-130 добровольців 1-ї сотні Куреня студентів Січових Стрільців (студенти університету св. Володимира, учні гідротехнічної школи, учні лікарської школи тощо);

60 вояків Куреня смерті;

80 бійців чернігівського вільного козацтва;

кавалерійський загін.

Їм протистояли шість-сім тисяч більшовиків.

Бій 29 січня 1918 року тривав кілька годин і завершився великими втратами для більшовиків. Українськім бійцям вдалося на кілька днів зупинити просування більшовицьких військ до Києва. Симон Петлюра мав час на придушення повстання більшовиків на заводі "Арсенал".

Історик Ярослав Файзулін в інтерв'ю Cultprostir, яке поширив Український інститут національної пам'яті, оцінив бойові втрати серед більшовиків у 300 людей, серед бійців УНР - у 70-100 загиблих. Він також зазначав, що бій під Крутами надав час уряду УНР підписати 9 лютого Берестейській договір з країнами Четвертного союзу (Німеччина, Австро-Угорщина, Туреччина та Болгарія). УНР була визнана як самостійна держава, а її армія отримала підтримку німецької та австро-угорської армій у боротьбі з більшовиками.

Підпис до фото,
Учасники зйомок фільму "Крути 1918"

Самопожертва

На залізничній платформі в Крутах за 130 км від Києва українські студенти ціною власного життя зупинили на кілька днів наступ більшовицької армії на українську столицю.

Приблизно 30 студентів з розвідувального підрозділу потрапили в полон, більшовики їх розстріляли. Є ймовірність, що перед смертю їх піддали тортурам.

Відомі прізвища лише 19 загиблих.

Для УНР загиблі студенти одразу стали героями. Одним з перших написав вірша "Пам'яті тридцяти" Павло Тичина.

"Понад все вони любили свій коханий край. Вмерли в Новім Заповіті з славою святих", - писав поет.

Командувач

Командувачем українських частин, які брали участь у бою під Крутами, був Аверкій Гончаренко - колишній капітан російської імператорської армії, нагороджений Георгіївським хрестом.

На час подій він був командиром куреня Першої української військової школи імені Богдана Хмельницького.

Відомо, що пізніше він працював у Військовому міністерстві Української держави Павла Скоропадського, а у 1919 році був одним з соратників Симона Петлюри, очолював його державну канцелярію.

Після війни він оселився на Галичині. У Другій світовій війні воював в лавах Першої української дивізії Української національної армії (дивізія "СС Галичина"). Помер в еміграції у США 1980 року.

Одна з найбільш міфологізованих сторінок історії

Підпис до фото,
Мурал художника Андрія Пальваля на одному з будинків на вулиці Велика Васильківська у Києві

Через брак документів про ті події історики неодноразово спиралися на спогади їх учасників. Але мемуари є суб'єктивною оцінкою подій і наведена інформація потребує додаткової перевірки.

Як зазначав краєзнавець та письменник Станіслав Цалик, головним джерелом інформації про бій під Крутами була праця Дмитра Дорошенка "Історія України. 1917-1923", написана 1930 року в Берліні.

"Перевидана кілька разів у незалежній Україні, вона, на жаль, містить чимало перекручень, слугуючи і нині основним джерелом вигадок про той бій", - зазначав Цалик.

Перш за все це проявилося у завищенні кількості жертв з українського боку. Оскільки поети почали прославляти Крути як український аналог битви під Фермопілами, з'явилася і цифра у 300 загиблих героїв.

Дмитро Дорошенко, який був противником Михайла Грушевського і міністром закордонних справ гетьмана Скоропадського, 1921 року в нарисі "Пам'яті тих, що полягли під Крутами" поширив неправдиву інформацію про те, що під Крутами воювали лише студенти.

Він же подав причиною їхньої загибелі те, що офіцери накивали п'ятами з поля бою і звинуватив у смерті молодих патріотів вище керівництво УНР.

Автор фото, УНІАН

Підпис до фото,
Учасники історичної реконструкції "Битва за Арсенал" у 2019 році

Насправді у Києві почалося повстання на заводі "Арсенал", а курінь ім. Шевченка у сусідньому Ніжині перейшов на бік більшовиків, тому у рішенні Аверкія Гончаренка про відступ, щоб уникнути оточення і повернутися до Києва, не було нічого дивного.

Фільм

2019 року на екрани вийшла історична драма Олександра Шапарєва "Крути 1918". Наразі фільм доступний для перегляду на каналі Держкіно в Youtube.

Половину коштів на фільмування з бюджету у 52 млн грн надала держава, а до батальних сцен залучили бійців Національної гвардії.

Фільм поєднував висвітлення реальних історичних подій з вигаданою сюжетною лінією про боротьбу української контррозвідки проти більшовиків.

У міністерстві інформації ще до виходу фільму на екрани його порівняли із відомою американською військовою мелодрамою 2001 року.

"Ця історія столітньої давності - це той програш, який ми уважно вивчаємо, аналізуємо, щоб рухатися далі. Це той "Перл-Харбор", після якого Україна піднялася і буде рухатися далі", - розповів держсекретар міністерства Артем Біденко.

Оцінка кількох українських кінокритиків була далекою від захоплення.

"Олексій Шапарєв зробив все, щоб позбавити українських глядачів віри в те, що велике українське кіно рано чи пізно не підведе. І в тому, що замість демонстрації ледачої переробки серіальних штампів, поганих костюмів та нецікавих героїв розповість колись цікаву масштабну історію", - писала кінокритикиня Lb.ua Дарія Бадьйор.

У коментарях до розміщеного у Youtube фільму ви можете побачити і схвальні, і негативні відгуки глядачів.

Хочете отримувати головні новини в месенджер? Підписуйтеся на наш Telegram або Viber!

# data[].attributes.attachment_link.title
Бій під Крутами: п'ять важливих фактів - BBC News Україна

# data[].attributes.attachment_link.description
29 січня 1918 року військові та студенти-добровольці УНР зупинили біля залізничної станції Крути наступ більшовицької армії. Що відомо про цю подію?

# data[].attributes.headline
Про Героїв Небесної Сотні

# data[].attributes.subject
Про Героїв Небесної Сотні

# data[].attributes.body
https://www.maidanmuseum.org/uk

# data[].attributes.headline
Ресурс для презентації досліджень 

# data[].attributes.subject
Ресурс для презентації досліджень 

# data[].attributes.body
https://www.canva.com/

# data[].attributes.attachment_link.description
Canva is a free-to-use online graphic design tool. Use it to create social media posts, presentations, posters, videos, logos and more.

# data[].attributes.headline
Голодомор - помста за нашу свободу

# data[].attributes.subject
Голодомор - помста за нашу свободу

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/playlist?list=PLitKIb_cEyqfd-Bg3I4YfbDtkfSxgm1NO

# data[].attributes.attachment_link.title
Голодомор - помста за нашу свободу

# data[].attributes.attachment_link.description
Share your videos with friends, family, and the world

# data[].attributes.headline
Голодомор не зламав

# data[].attributes.subject
Голодомор не зламав

# data[].attributes.body
https://uinp.gov.ua/elektronni-vydannya/golodomor-ne-zlamav

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Голод обраний як зброя геноциду дав Сталіну можливість не лише забрати життя у мільйонів українців, але вбити тих із них, хто пережили масове вбивство. Вбити їх як українців: ті, хто вижили добровільно позбавлялися власної мови, культури, традицій, переплавлювалися у безликий "совєтський народ".Вбити їх як людей: перетворити в істот, позбавлених почуття гідності, понизити до рівня тваринного існування, а згодом вмонтувати в якості гвинтиків у тоталітарну машину. Тому результом Голодомору стали не лише мільйони вбитих та опустілі українські домівки, але й спустошені душі тих, хто пережив 1933-й.
Люди боялися згадувати жахи, свідками яких стали. Боялися не лише тому, що очікувало покарання. Їм боляче було пригадувати себе інших, тих, якими вони були до 1932-го. Боляче було гадати, якими б вони стали, якби не Голодомор, що назавжди поламав їхні життя, позбавив можливості бути собою.

Але геноцид зламав не усіх. Серед тих, хто вижили фізично, були й такі, хто не дав знищити себе духовно. Попри те, що вони, як й інші, бачили жахіття голодної смерті рідних та близьких, самі заглядали їй у вічі, відчували, як впевнено тваринне єство може наповнювати людську істоту. Голодомор не зламав їх, не змусив зрадити своє індивідуальне та національне "я". Згодом вони зуміли реалізувати себе, попри травму пережитого у 1932-1933-му, і всупереч несприятливим обставинам радянської дійсності наступних років.

Вони стали художниками, письменниками, досягли успіхів у науці та техніці. Вони не забували про Голодомор, але ця пам'ять не стримувала їх розвиток, а робила сильнішими. Ці чоловіки та жінки знали, що живуть не лише за себе, але й за мільйони інших, вбитих фізично чи духовно. Знали, що несуть в собі унікальну культуру, яку мають врятувати, щоб зберегти різноманітність світу.

Завдяки їм Сталін програв - Голодомор не зламав України. Після десятиліть нищення вона звелася на ноги і у 1991-му поставила крапку в історії створеної ним імперії. І нині Україна впевнено зупиняє спроби відродити цю імперію. Впевнено захищає рубежі свободи - свободи власної, свободи Європи. Бо ми народ, який не зламали геноцидом.

# data[].attributes.attachment_link.title
ГОЛОДОМОР НЕ ЗЛАМАВ

# data[].attributes.attachment_link.description
Голод обраний як зброя геноциду дав Сталіну можливість не лише забрати життя у мільйонів українців, але вбити тих із них, хто пережили масове вбивство. Вбити їх...

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=WCE2CPocslM&ab_channel=%D0%A0%D0%B0%D0%B4%D1%96%D0%BE%D0%A1%D0%B2%D0%BE%D0%B1%D0%BE%D0%B4%D0%B0%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D0%B0

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Радіо Свобода Україна

# data[].attributes.attachment_link.title
Вбиті Голодомором: реальна кількість жертв та докази штучності

# data[].attributes.headline
Історичний аспект Голодомору

# data[].attributes.subject
Історичний аспект Голодомору

# data[].attributes.body
https://www.bbc.com/ukrainian/features-55061222

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У четверту суботу листопада в Україні вшановують пам'ять мільйонів жертв голодоморів, які відбулись в Україні у XX столітті. Наймасштабніший з них був у 1932-1933 роках.

На думку більшості істориків, причиною голоду 1932-33 років стала примусова і репресивна для селян політика хлібозаготівлі, яку провадила комуністична влада.

Від голоду в Україні, відомого як Голодомор, померли щонайменше 3,9 мільйона людей. Кількість жертв у всьому СРСР оцінюють у близько сім мільйонів.

Майже 20 країн визнали голод в Україні 1932-33 років геноцидом української нації. Але це питання досі викликає запеклі дискусії серед істориків та політиків, а низка країн, зокрема Росія, заперечують геноцид.

1. Геноцид

2006 року Верховна Рада офіційно визнала Голодомор 1932-33 років геноцидом українського народу. Публічне заперечення Голодомору вважається протиправним, але покарання за такі дії не передбачене.

Серед істориків та політиків немає єдиної думки щодо того, чи можна вважати Голодомор геноцидом у юридичному значенні цього слова, закріпленому в Конвенції ООН про запобігання злочину геноциду і покарання за нього.

При цьому "батько Конвенції про геноцид", доктор Рафаель Лемкін, який власне і вигадав цей термін, у 1953 році сказав, що "винищення української нації" - це "класичний приклад геноциду".

Голодомор визнали геноцидом українців 16 держав: Австралія, Грузія, Еквадор, Естонія, Канада, Колумбія, Латвія, Литва, Мексика, Парагвай, Перу, Польща, США, Угорщина, Португалія, а також Ватикан як окрема держава.

Ще вісім країн засудили Голодомор як акт винищення людства або вшанували пам'ять мільйонів знищених голодом українців: Андорра, Аргентина, Бразилія, Іспанія, Італія, Словаччина, Чехія та Чилі.

Росія визнала, що причиною голоду була насильницька колективізація, але від нього постраждали багато регіонів СРСР.

"Ця трагедія не має і не може мати міжнародно встановлених ознак геноциду і не повинна бути предметом сучасних політичних спекуляцій", - йдеться у заяві Державної Думи РФ.

Слова "геноцид" немає в документах ООН, ЮНЕСКО і ПАРЄ, присвячених Голодомору.

У резолюції Європарламенту від 2008 року Голодомор названо "жахливим злочином проти народу України та людяності". Документ також містить посилання на Конвенцію ООН про геноцид.

У 2010 році Апеляційний суд міста Києва у своєму рішенні оголосив про геноцидний характер Голодомору і намір керманичів СРСР Сталіна, Молотова, Кагановича, Постишева, Чубаря, Хатаєвича, Косіора знищити частину української нації.

За даними опитування групи "Рейтинг" минулого року, 82% українців вважають, що Голодомор 1932-1933 років був геноцидом українського народу.

Дослідники досі сперечаються щодо точної кількості жертв Голодомору.

Інститут демографії та соціальних досліджень розробив методологію оцінки втрат України внаслідок Голодомору 1932-1933 років на основі статистичних даних та сучасних методах демографічного статистичного аналізу.

Науковці реконструювали щорічні основні параметри динаміки населення України між 1926 та 1939 роками.

На основі цих оцінок інститут демографії назвав цифру загиблих від Голодомору у 3,9 мільйона людей. Саме цю цифру вважають найбільш науково доведеною.

Також науковці стверджують, що через падіння народжуваності під час Голодомору Україна недорахувалась 600 тисяч немовлят.

Деякі історики називають суттєво більші цифри, а Інститут національної пам'яті припускає, що загиблих в Україні близько 7 мільйонів.

У рішенні Київського апеляційного суду щодо винуватців Голодомору від 2010 року вказано число 3,9 млн.

3. Географія голоду

Дослідники дискутують щодо загальної кількості смертей від голоду в СРСР у 1932-33 рр.

Деякі іноземні історики говорять про 5,5-8 мільйонів загиблих, стверджуючи, що більше половини з них були українцями.

Український інститут демографії надав оцінку демографічних втрат внаслідок Голодомору у всьому СРСР та у колишніх республіках.

Втрати через надсмертність в результаті голоду за той період в СРСР становили 8,7 млн осіб. Серед республік колишнього СРСР Україна посідає перше місце за абсолютними обсягами втрат через надсмертність, а Казахстан має найвищі показники втрат відносно чисельності населення.

Українські вчені встановили, що відносні втрати через надсмертність в Україні у 1932-1934 роках у чотири рази вищі, ніж у Росії.

Масовий голод був також на Поволжі і Кубані (де жило багато етнічних українців), у Білорусі, на Південному Уралі, в Західному Сибіру і Казахстані.

Інститут демографії стверджує, що у Росії на регіони з найвищими втратами від голоду припадає 6% чисельності сільського населення та 1% території, тоді як в Україні - 41% населення та 34% території.

Найвища інтенсивність втрат від голоду була у центральних лісостепових регіонах України, що не відігравали головної ролі у заготівлі зерна, а в Росії - у її ключових зернових регіонах.

Найбільше українців загинули у сучасних Харківській, Київській, Полтавській, Сумській, Черкаській, Дніпропетровській, Житомирській, Вінницькій, Одеській області, Молдові (частина якої тоді була в УРСР) та Чернігівській області.

Інститут демографії оцінює втрати населення в українських регіонах від 20% до 10% від загальної кількості.

Близько 81% загиблих від голоду в Україні були українцями, 4,5% - росіянами, 1,4% - євреями та 1,1% - поляками. Серед жертв було також багато білорусів, болгар та угорців.

Дослідники відзначають, що розподіл жертв Голодомору за національністю відповідає національному розподілу сільського населення України.

4. Де не було Голодомору

За даними історика Станіслава Кульчицького, восени 1932 року в Україні було майже 25 000 колгоспів, яким влада висунула завищені плани хлібозаготівлі.

Попри це, 1500 колективних господарств зуміли виконати ці плани і не потрапили під каральні санкції, тому смертельного голоду на їхніх територіях не було.

У 1920-30-х роках газети регулярно публікували списки районів, сіл, колгоспів, підприємств чи навіть окремих осіб, які не виконували планів із заготівлі продовольства.

На боржників, які потрапили на ці "чорні дошки" (на противагу до "червоних дощок" - списків пошани), накладали різноманітні штрафи і санкції, аж до прямих репресій проти цілих трудових колективів.

У роки голоду потрапляння села на "чорну дошку" означало вирок його жителям.

Право вносити села і колективи до такого списку мали обласні представництва ЦК Компартії України за поданням районних і сільських осередків. Іншими словами, формально це була ініціатива знизу.

Система "чорних дошок", окрім України, діяла також на Кубані, Поволжі, Донщині, Казахстані - територіях, де жило багато українців.

Голоду зовсім не було на українських землях Галичини, Волині, Західного Поділля, які у 1932-1933 роках входили до складу Польщі, а також Буковині, яка була в Румунії, та у чехословацькому на тоді Закарпатті. Голод мало торкнувся Криму, який тоді належав до РСФСР.

5. Дюранті та перша згадка в пресі

Одним з перших про голод в СРСР повідомив англійський журналіст Малкольм Маґерідж у грудні 1933 року, пише дослідник Станіслав Кульчицький. У трьох статтях в газеті Manchester Guardian журналіст описав свої гнітючі враження від поїздок Україною та Кубанню, розповівши про голод серед селян.

Маґерідж засвідчив масову загибель селян, однак не назвав конкретних цифр.

Після першої ж його статті радянська влада заборонила іноземним журналістам їздити по вражених голодом територіях країни.

У березні 1933 року 27-річний британський журналіст Гарет Джонс поїхав до СРСР, аби взяти інтерв'ю у Сталіна. Врешті він проїхав Україною та зафіксував жахіття, які там коїлись.

Наприкінці березня 1933 року Джонс опублікував статтю "Тут немає хліба" про голод в Україні, яку передрукували у газетах Manchester Guardian і New York Evening Post.

У 2019 році вийшов фільм Агнешки Холланд "Ціна правди" про трагічну долю Гарета Джонса та голод.

У 1934 році у Британському парламенті відбулись спеціальні дебати щодо Голодомору.

Сенсаційні відкриття журналістів спробував заперечити кореспондент New York Times у Москві Волтер Дюранті. Його замітка називалася: "Росіяни голодують, але не вмирають від голоду".

Коли про проблему почали писати інші американські газети, Дюранті підтвердив факт масових смертей від голоду.

Дюранті відомий також тим, що єдиний з іноземних журналістів взяв інтерв'ю в Йосипа Сталіна та отримав Пулітцерівську премію за свою діяльність.

В Україні деякі активісти вимагали, щоб Пулітцерівський комітет посмертно відібрав у Дюранті цю престижну журналістську нагороду, однак цього не відбулося.

6. Офіційне визнання

Саме слово "Голодомор" вперше з'явилося в друкованих працях українських емігрантів у Канаді та США в 1978 році. У СРСР на той час історикам дозволяли лише говорити про "труднощі з продовольством", але не про голод.

Із вуст партійного високопосадовця слово "Голодомор" вперше прозвучало в грудні 1987 року. Тоді перший секретар ЦК КПРС Володимир Шербицький, виступаючи на урочистостях з нагоди 70-ліття УРСР, визнав факт голоду 1932-33 рр.

Коли про цю тему почали дискутувати дедалі відвертіше, у 1990 році ЦК Компартії України дозволив публікацію книжки "Голод 1932-1933 рр. в Україні: очима істориків, мовою документів".

За словами історика Станіслава Кульчицького, справжній тираж видання був усього 2,5 тис. примірників і воно стала бібліотечним раритетом.

Першим професійним літературним твором про голод був "Жовтий князь" Василя Барки, який вийшов у діаспорі в 1962 році.

У 1981 році у США вийшли мемуари українського дисидента та радянського генерала Петра Григоренка, в яких він дуже детально описав жахи голоду та механізми його впровадження на Херсонщині та всій Україні.

У 2006 році, за часів президента Ющенка, СБУ розсекретила понад 5 тисяч сторінок державних архівів про Голодомор.

Згодом у Києві звели великий музей Голодомору та меморіальний комплекс.

Вшановування пам'яті жертв Голодомору є частиною офіційної програми під час візитів іноземних делегацій до України.

7. Натуральні штрафи

У селян, які не вкладалися в плани хлібозаготівель і боргували державі зерно, конфісковували все інше продовольство.

Воно не зараховувалося як сплата боргу і було лише каральним заходом та способом збагачення представників радянської влади.

Політика натуральних штрафів мала змусити селян здати державі начебто приховане від неї зерно, якого насправді не було.

Спочатку каральним органам дозволяли відбирати лише м'ясо, сало і картоплю, однак згодом вони взялися і за інші продукти тривалого зберігання.

Федір Коваленко з села Лютенька Гадяцького району на Полтавщині розповідав: "У листопаді і грудні 1932 року забрали все зерно, картоплю, все забрали, навіть квасолю, і все те, що було на горищі. Такі дрібні були сушені груші, яблука, вишні - все забрали".

Ніна Карпенко з села Мацківці, Лубенського району Полтавщини, розповідала, що в селі досі пам'ятали людей, які від імені влади відбирали в своїх сусідів харчі.

Спеціальні загони за допомогою металевих "щупів" обшукували навіть городи селян й шукали закопані продукти.

У грудні 1932 року другий генсек ЦК КП(б)У Станіслав Косіор доповідав Сталіну: "Найбільший результат дає застосування натурштрафів. За корову і свиню нині колгоспник і навіть одноосібник міцно тримаються".

На Поволжі та Північному Кавказі натуральні штрафи застосовувалися лише епізодично.

8. Закон "про п'ять колосків"

У серпні 1932 року під приводом того, що розкуркулені селяни та "інші антисоціальні елементи" розкрадають вантажі з товарних поїздів та колгоспне і кооперативне майно, Сталін запропонував новий репресивний закон про охорону державного майна.

Закон передбачав за такі порушення розстріл з конфіскацією майна, а за пом'якшувальних обставин - 10 років ув'язнення. Засуджені не підлягали амністії.

За каральним документом закріпилася народна назва "закон про п'ять колосків", оскільки винним у розкраданні державного майна фактично був кожен, хто без дозволу зібрав на колгоспному полі кілька колосків пшениці.

За перший рік дії нового закону за ним засудили 150 000 осіб.

Закон діяв до 1947 року, однак пік його застосування припав саме на 1932-33 рр.

9. Канібалізм

Свідки Голодомору розповідають про випадки, коли доведені до відчаю селяни їли тіла своїх чи сусідських померлих дітей.

"Цей канібалізм сягнув межі, коли радянський уряд... почав друкувати плакати з такою пересторогою: "Їсти власних дітей - це варварство", - пишуть угорські дослідники Аґнес Варді та Стівен Варді з Дюкейнського університету.

За деякими даними, за канібалізм під час Голодомору засудили понад 2500 людей.

Доктор історичних наук Василь Марочко вказує, що у першій половині 1932 року були поодинокі факти людожерства, а у другій половині 1932-го і в 1933-му - це стало масовим явищем в усіх областях України, де лютував голод.

"Зазвичай до людожерства найчастіше вдавалися жінки, можливо, щоб зберегти сім'ю, коли в жертву приносили меншу дитину, щоб вижили старші. Особливо це було у весняний період", - розповідає пан Марочко.

Часто жертвами канібалізму ставали безпритульні діти, які в пошуках їжі ходили селами. Також за ці роки з'їли кілька мільйонів собак і котів.

10. Переселення з Росії

Після Голодомору до спустошених сіл спробували завезти селян з інших регіонів Радянського Союзу. Це передбачалось секретною постановою Ради народних комісарів СРСР "Про переселення на Україну 21 тисячі сімей колгоспників" від 25 жовтня 1933 року.

На їхнє переселення виділили 15 мільйонів 500 тисяч рублів.

Згідно з архівними документами, до Донецької (тоді поширювалася і на територію нинішньої Луганської області), Дніпропетровської (до якої частково належала і нинішня Запорізька область) і Харківської областей мали переселити колгоспників з Росії, а до Одеської (тоді поширювалася і на територію нинішніх Миколаївської та Херсонської областей) - із Білорусі та Росії.

До кінця 1933 року із Західної області РРФСР до Дніпропетровщини відправили 109 ешелонів з переселенцями та їхнім майном, з Центрально-чорноземної області Росії до Харківської області - 80 ешелонів, з Іванівської до Донецької - 44 ешелони.

З Білоруської РСР до Одеської області направили 61 ешелон, з Горьківської області - 35 ешелонів з людьми.

Хоча науковці вказують, що левова частка переселенців не прижилась на новому місці.

"Усе ж таки цифри про переселенців з Росії і Білорусі не дуже великі. Тисячі господарств у масштабі таких великих регіонів як Донбас і Слобожанщина - не надто вражаючі", - вважає історик Станіслав Кульчицький.

Він також розповів, що, згідно з дослідженнями Інституту історії НАН України, більше половини з тих, хто переселився з Росії на територію України у 1933-1934 роках, повернулися назад до Росії через погані умови у спустошених тоді селах.

Хочете отримувати найважливіші новини в месенджер? Підписуйтеся на наш Telegram або Viber!

# data[].attributes.attachment_link.title
Голодомор в Україні. 10 головних фактів - BBC News Україна

# data[].attributes.attachment_link.description
Від голоду в Україні, відомого як Голодомор, померли щонайменше 3,9 мільйона людей. Кількість жертв у всьому СРСР оцінюють у близько сім мільйонів.

# data[].attributes.headline
Індекс демократії у світі

# data[].attributes.subject
Індекс демократії у світі

# data[].attributes.body
https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%86%D0%BD%D0%B4%D0%B5%D0%BA%D1%81_%D0%B4%D0%B5%D0%BC%D0%BE%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%82%D1%96%D1%97

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
І́ндекс демокра́тії ( англ. Democracy Index)- класифікація 167 країн світу, складена "Economist Intelligence Unit" за рівнем розвитку в них демократії.

При складанні класифікації враховуються 60 різних показників, згрупованих по 5 категоріях: вибори і плюралізм, громадянські свободи, діяльність уряду, політична ангажованість населення і політична культура. Вперше індекс був складений 2007 року, доповнений 2008 та 2010 року.

Показник індексу демократії визначається на основі відповідей на 60 питань, кожне з яких має два або три варіанти відповіді. Більшість відповідей дають т. зв. "експерти з оцінювання" демократії; у доповіді не вказується, якого роду фахівці, ні їх кількість, ні те, чи експерти є співробітниками Economist Intelligence Unit, чи вони є незалежними науковцями, не вказується також національність експертів. Деякі відповіді отримуються шляхом опитування громадської думки з відповідних країн. У випадку, коли відсутні результати опитування в певній країні, використовуються результати опитування у подібних країнах та оцінки експертів.

Питання розділені на п'ять категорій, перерахованих нижче. Кожній відповіді відповідає певна кількість балів - 0 або 1, у питаннях з трьома варіантами можливий також варіант, що має вартість 0,5 бала. Отримується сума балів, отриманих на всі запитання в кожній категорії, яка множиться на десять і ділиться на загальну кількість питань у категорії. У деяких випадках відповідь, за яку дається 0 балів, стільки ж зараховується і на подібне питання. Наприклад, якщо вибори національного законодавчого органу і глави уряду, не вважаються вільними (питання 1), то на відповідь на наступне запитання: "Чи є вибори справедливими ... ? " не звертається, а автоматично позначається нулем. Крім того, є кілька питань, що вважаються настільки важливими, що низька оцінка за них дає штраф на загальну суму оцінок для відповідних категорій, а саме:

"Чи є національні вибори вільними і справедливими";

"Безпека виборців";

"Вплив іноземних держав на уряд";

"Можливості державних службовців для здійснення політики".

П'ять категорій показників, які всі перераховані в доповіді, потім усереднюються, щоб знайти індекс демократії для даної країни. Нарешті, індекс демократії з округленням до однієї десятої, вирішує класифікацію країни, а саме:

Якщо І. Д. для країни становить 8-10 балів, то це країна з повноцінною демократією;

При І. Д. від 6 до 7,9 балів демократія в країні вважається неповною;

4-5,9 балів - у країні панує перехідний режим;

Менше 4 балів - авторитарний режим у країні.

У доповіді розглядаються інші показники демократії, як це визначено, наприклад, від Freedom House, і стверджує, для деяких з вибір, зроблений командою з Economist Intelligence Unit. У цьому порівнянні, більший акцент був зроблений на громадську думку і ставлення, якщо судити з опитуваннями громадської, але, з іншого боку, економічний рівень життя не враховувався, як один з критеріїв демократії (як здавалося б, деякі інші дослідники зробили).

Повноцінна демократія - країна, де громадянські свободи і основні політичні свободи не тільки поважаються, а також підкріплюються політичною культурою, що сприяє розвитку демократичних принципів. Ці народи мають діючу систему урядової влади, незалежність судової влади, чиї рішення є обов'язковими до виконання, уряд, який адекватно функціонує і засоби масової інформації, які є незалежними і різноманітними. Ці країни мають лише незначні проблеми в демократичному функціонуванні.

Неповна демократія - країни, де вибори є справедливими і вільними, але можуть виникати проблеми (наприклад, порушення свободи ЗМІ), хоча основні громадянські свободи шануються. Тим не менше, ці країни мають істотні недоліки в інших демократичних аспектах, в тому числі нерозвиненість політичної культури, низький рівень участі в політиці, і проблеми у функціонуванні системи управління.

Країни з перехідним (гібридним) режимом - країни, де регулярно існують непрямі порушення на виборах, що перешкоджають визнанню їх чесними та вільними. В цих держави часто наявний уряд, який чинить тиск на політичних опонентів, відсутня незалежна судова система, широко розповсюджена корупція, переслідування та тиск на ЗМІ, відсутнє повноцінне верховенство права, і більш виражені недоліки, ніж у неповних демократій у сферах розвитку політичної культури, низький рівень участі в політиці, і проблеми у функціонуванні системи управління.

Авторитарний режим - країни, де політичний плюралізм відсутній або вкрай обмежений. Ці країни часто базуються на абсолютній диктатурі, можуть мати деякі традиційні інститути демократії - але мізерної значущості, порушення і утиски громадянських свобод є звичайним явищем, вибори, якщо вони проводяться - не є чесними і вільними, ЗМІ часто підпорядковані державі або контролюються організаціями, пов'язаними з правлячим режимом, судова система не є незалежною, наявна повсюдна цензура і придушення урядової критики.

За даними опитування індексу за 2012 рік, Норвегія набрала в сумі 9.93 за шкалою від нуля до десяти, зберігаючи перше місце, яке вона займала з 2010 року, коли перегнала Швецію - країну з найвищим місцем в індексі. Північна Корея набрала найнижчий показник - 1.08, залишаючись останньою і займаючи 167-е місце, таке ж, як у 2010 і 2011 роках.

Не було ніяких істотних поліпшень або погіршень у демократії в період між 2011 і 2012. У 2012 році показник залишився таким же для 73 із 167 країн, поліпшився для 54 країн і знизився для 40. Лівія пережила найбільший зростання серед інших країн в її показнику в 2012 році. Середні регіональні показники в 2012 році були дуже схожі на результати в 2011 році. Винятоком є Близький Схід та Північна Африка(БСПА- Близький (Середній) Схід та Північна Африка), де середній бал зріс більш, ніж на одну десяту пункту з 3,62 до 3,73 і три країни перейшли від авторитарних до перехідних режимів (Єгипет, Лівія, Марокко).

Індекс демократії 2011 року спрямував увагу на наслідки "арабської весни" і великий вплив, який вона може мати, а також вплив світової фінансової кризи у 2007-08 на політику всій Європі. Показник демократії був в 2011 році нижчий ніж в 2010 році в 48 країнах з 167 розглянутих. Він був вище в 41 країні, і залишався тим самим у 78.

У дев'яти країнах відбулася зміна типу режиму в проміжку між 2010 і 2011 роками; у чотирьох з них стався регрес. Стан режиму в Португалії був знижений до неповної категорії демократії, що приписувався як наслідок світової фінансової кризи. Туніс, Мавританія, Єгипет і Нігерія - всі піднялися до країн з перехідним режимом, Замбія перейшла до категорії неповної демократії.

На сайті "Економіста" існують дані за 2021 рік також.

Список країн взятий із сайту "Економіста".

№

Країна

Індекс

Категорія

Державний устрій

8

9.08

Повноцінна демократія

Федералізм, Конституційна монархія, Парламентаризм, Двопалатний парламент, Пряма демократія

22

8.06

Повноцінна демократія

Президентська республіка, Однопалатний парламент

37

( Тайвань)

7.46

Недосконала демократія

Змішана республіка

73

6.16

Недосконала демократія

Парламентська республіка

115

3.95

Авторитарний режим

Вища рада збройних сил, 2011

125

3.55

Авторитарний режим

Національна перехідна рада Лівії, 2011

132

3.38

Авторитарний режим

Республіка

140

3.15

Авторитарний режим

Президентська країна

141

КНР

3.14

Авторитарний режим

Однопартійна система

145

2.89

Авторитарний режим

Республіка

155

ДР Конго

2.15

Авторитарний режим

Президентська країна, Республіка

161

М'янма ( Бірма)

1.77

Авторитарний режим

167

Північна Корея

1.08

Авторитарний режим

Соціалістична країна, однопартійна система, Комуністична країна, Ідеологія Чучхе

# data[].attributes.attachment_link.title
Індекс демократії - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
І́ндекс демокра́тії ( англ. Democracy Index)- класифікація 167 країн світу, складена "Economist Intelligence Unit" за рівнем розвитку в них демократії. При складанні класифікації враховуються 60 різних показників, згрупованих по 5 категоріях: вибори і плюралізм, громадянські свободи, діяльність уряду, політична ангажованість населення і політична культура. Вперше індекс був складений 2007 року, доповнений 2008 та 2010 року.

# data[].attributes.headline
Історія створення книги

# data[].attributes.subject
Історія створення книги

# data[].attributes.body
https://disted.edu.vn.ua/courses/learn/3667

# data[].attributes.attachment_link.title
Отримання знань

# data[].attributes.headline
Свято української писемності 

# data[].attributes.subject
Свято української писемності 

# data[].attributes.body
https://donbas24.news/news/den-ukrayinskoyi-pisemnosti-ta-movi-cikavi-fakti-ta-istoriya-svyata

# data[].attributes.headline
Моніторинг і статистика 

# data[].attributes.subject
Моніторинг і статистика 

# data[].attributes.body
https://phc.org.ua/monitoring-i-statistika

# data[].attributes.attachment_link.title
Моніторинг і статистика | Центр громадського здоров’я

# data[].attributes.attachment_link.description
Моніторинг і статистика

# data[].attributes.headline
Історія виникнення бандури

# data[].attributes.subject
Історія виникнення бандури

# data[].attributes.body
http://music24mel.blogspot.com/2017/11/blog-post_13.html

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
На сьогодні бандура для нас є звичним і сталим музичним інструментом. Але насправді сучасна бандура має два різновиди - народний і "радянський". Як так сталося і що роблять сучасні бандуристи, аби подолати пережитки минулого?

Історія бандури, кобзи, дуже давня, і губиться в глибині сторіч. В різний час так називали доволі різні музичні інструменти, іноді значення мінялися місцями або модною ставала певна назва. Десь із початку 19 ст, коли стабілізувались більшість класичних інструментів, фактично стала сталою і назва бандури.

Цю Бандуру, яка стабілізувалася на початку 19 століття зараз називають традиційна, народна, старосвітська бандура. Її ознаки - 4-8 струн на ручці (грифі), 14-18 бічних струн(приструнків).

Поряд розвивався ще один старовинний інструмент який тепер зазвичай називають кобза - має 5-6 струн на ручці, і 6-7 приструнків.

- український народний струнно-щипковий музичний інструмент . Класичний ( діатонічний ) і сучасний (діатонічний або хроматичний ) інструмент з родини,та псалтиріонів . Музикант, граючи на старосвітський чи сучасній бандурі, не притискує струн на грифі, а, подібно до арфи, щипком пальців (лівої руки тощо) у потрібний момент видобуває звук певної струни, зате в 18 і 19 ст. всі бандури використовували техніку придавання струн до грифу. Бандури 18 ст були більш схожі на німецькі пів-лютні ніж сьогоднішні інструменти.

В ширшому розумінні до бандур зараховують - старовинний український національний струнно-щипковий музичний інструмент з родини. Музикант, граючи на кобзі, притискає струни на грифі, тримаючи її подібно до лютні, і щипком пальців у потрібний момент видобуває звук певної струни.

Навколо питання походження бандури, її назви точилися постійні суперечки. Так, О. Фамінцин вважав, що бандура є "винаходом" Д. Розе, вона виникла в Англії 1561 р., звідти поширилася по Західній Європі, дійшла до Польщі, а звідти - до України.

Г. Хоткевич заперечував твердження О. Фамінцина про запозичення українцями англійської бандори. На його думку, "англійська бандора зовсім не обходила Західної Європи". У кожній країні побутували свої інструменти, які мали подібну назву: "французька mandore, іспанська bandurria, італійська pandora, німецька Bandore...". Дослідник вважав, що до кобзи додали приструнки і так утворився новий інструмент із назвою "бандура". Він зазначав: "<...> Бандура є чисто український винахід. Ніде й ні від кого українці цього інструмента не позичали, а вигадали для себе самі".

Л. Черкаський, посилаючись на польські джерела, згадує про українського бандуриста Чурила, який був у списку музикантів польських королівських капел за 1500 р. Відповідно, дослідник також заперечує версію щодо винаходу бандури англійцями і запозичення цього інструмента з Європи.

Спробуємо визначити, коли вперше з'явилася бандура в Україні. І. Шрамко вважає, що бандура-кобза належить до найдавнішого у світі культу Змії з багатотисячолітньою традицією. Її зображення є на золотій пластинці зі скіфського поховання біля с. Сахнівка на Херсонщині. Дослідники стверджують, що бандура побутувала в Київській Русі ще до прийняття християнства.

Л. Черкаський щодо походження первинної бандури в Україні віддає перевагу версії М. Прокопенка, за якою прототипом бандури був давній нащадок пан тура - інструмента, що побутував ще в третьому тисячолітті до н. е. у шумерів. Цей інструмент і його назва потрапили до України шляхом багатовікових контактів із кавказькими народами і на тлі української музичної культури, її усталеного струнного щипкового (гусельного) інструментарію і характерної для українців билинно-думної традиції зазнали поступових серйозних конструктивних змін, унаслідок чого виникли власні українські національні інструменти, що не мають аналогів у світовій музичній культурі.

О. Фамінцин вважає, що у XVI-XVII ст. із Польщі в Україну потрапили західноєвропейські музичні інструменти пандора і теорба, які набули там поширення під назвами "бандура" і "торбан". Відомо, що у Польщі на бандурі грали українці, бандуру називали козацькою лютнею, а бандуриста - козаком (українцем). На початку XVIII ст. українські бандуристи також були при російському царському дворі й у палацах вельмож. Отже, українських бандуристів визнавала вишукана публіка Польщі й Росії, і в Україні ці музиканти та їхні інструменти були дуже популярними. Про це свідчить Височайший указ від 1738 р. про створення в Україні (м. Глухів) невеликої музичної школи для поповнення придворного хору і оркестру. Згідно з цим указом серед інших музикантів готували й бандуристів.

Відомо, що бандура була улюбленим інструментом козаків. У Запорізькій Січі існували хори, оркестри, рапсоди-бандуристи. Репертуар бандуристів був різноманітним: цеісторичні, жартівливі пісні, пісні до танцю. Бандуристи офіційно входили до складу Війська Запорізького і разом із довбишами, сурмачами, трубачами виконували козацьку військову музику.

Я. Штелін вказував на велике поширення бандури в Україні у середині XVIII cт., відзначав музичну обдарованість українських бандуристів і їхню веселу вдачу. У XIX ст. бандуристи були в Україні у маєтках польських поміщиків. Отже, у XVII-XIX ст. бандура набула найбільшого поширення серед українського народу.

Отже, хоча щодо появи бандури в Україні є багато різних думок, і це питання досі залишається невирішеним, не викликає сумнівів той факт, що бандура з давнини органічно вплелася в музичний побут нашого народу. Саме український народ із його багатою культурою витворив шляхом удосконалення власний національний інструмент - бандуру, яка не має аналогів у світі.

Кобза-Бандура споріднена з центральноєвропейськоючи. Всі ці інструменти через середньовічнупоходять від тюркськогота близькосхідного. Зображення кобзи-бандури відомі з 12 ст.

Ще у 15 ст. українських кобзарів запрошували до королівського двору, а у 18-19 ст. - до російського імператорського двору. Найвидатніші давні кобзарі - Т. Білоградський (відомий лютнист, 18 ст),(19 ст),(19 ст) та ін.

На початку 19 ст.*старосвітська* бандура витіснила ладкову бандуру. В різний час бандура мала від 7-9 до 20-30, а то й більше струн, виготовлених із жил; пізніше їх обвивали мідним дротом. Великого поширення бандура набула серед українського козацтва. На бандурах грали мандрівні сліпці-бандуристи, які виконували пісні специфічних жанрів - історичні, думи, псальми, канти тощо.

Діатонічна багатострунна бандура- це музичний інструмент з арфоподібним способом гри (без перетискання струн на грифі). Зразок(помилково датований) року знаходиться у Санкт-Петербурзькій консерваторії під назвою "бандура Недбайла".

Походження назви бандури - з латинської (Пандура) через старопольську (Barduny, i.e. Лютня).

В 17-му сторіччі ладкова бандура була популярна в Україні, а з початку XVIII ст. мода на неї прийшла також у аристократичні кола Росії. Саме з метою відмежуватися від простолюдної назви "кобза" у панському середовищі і почали називати її шляхетною та модною західною назвою "бандора" на *латинській манір*. Така назва зафіксована в багатьох польських джерелах (з 1441 р) інструментів бандура тлумачиться як козацька лютня"(). Про те, що по містах грають на бандурах, "а селяни... на кобзі", пояснюючи у дужках, що то "рід бандури" сповіщав р. О. І. Рігельман . Більшість свідків (,,т. ін.) сповіщали про бандуру XVIII ст., як "інструмент схожий з лютнею, але меншій за розміром та за кількістю струн", "тільки ручка дещо коротша", "тон абсолютно схожий з тоном лютні". Отже, мова велася саме про "козацьку лютню" - кобзу. Та поруч існували справжні бандури на "20 і більше струн...на останніх (багатострунних бандурах) не усі струни натягуються уздовж грифа, половина - на самому корпусі" (О. Фамінцин).

Отже, на початку XIX ст., поруч з лютнеподібними існували й багатострунні музичні інструменти, які "українізувавшись", почали зватися бандурами, а виконавці на них - бандуристами.

Порівнюючи бандури з вересаєвою бандурою можна констатувати, що на бандурах основними струнами для гри були коротенькі приструнки, розміщені праворуч від грифу над декою інструменту, а баси на грифі відігравали другорядну ролю. На бандурі О. Вересая основні функції у виконанні мелодії та басів закладені у способі гри на грифі (як на гітарі), а шість приструнків виконували додаткову функцію - збільшення діапазону при грі в одній позиції (народний спосіб гри, при якому рука не рухається вгору по грифу, а знаходиться в одному місці).

Будь-яка відкрита струна (особливо жильна) звучить краще притиснутої без ладків до грифу. Оволодіти грою на інструменті з стабільною висотою звуку набагато легше. Тому перші приструнки і підштовхнули музикантів до створення нового багатострунного музичного інструменту, який у XIX ст. витіснив лютнеподібну кобзу, перейнявши від неї певні виконавські традиції, а у деяких сільських регіонах й назву самого інструменту.

У радянські часи бандура трансформована у важкий, немобільний багатострунний інструмент. Однак збереглася в первісному вигляді завдяки зусиллям архітектора і музиканта Георгія Ткаченка і сьогодні відновлена молоддю з Київського кобзарського цеху під керівництвом художника і музиканта Миколи Будника .

Сьогодні концертні бандуристи в Україні використовують інструменти Київського типу переважно виробництво Чернігівської або Львівської музичної фабрики . Ці інструменти зроблені за конструкцієюта В. Герасименка . Стандартна бандура пріма має 55-58 струн і настроєна в тональності соль мажор. Концертні інструменти відрізняються від бандури пріми в тим що мають механіку для перестроювання приструнків. Концертні інструменти мають 61-65 струн. Обидві фабрики виробляли також інструменти дитячих розмірів. Львівська фабрика випускає ще бандуру підліткову яку теж можна замовити з механічним перестроювачем.

В діаспорі популярні бандури харківського типу конструкції братів Гончаренків . Інструменти бувають діатонічні (34-36 струн), напівхроматичні та хроматичні. Вони мають механіку для швидкого перестроювання окремих струн.

У 60-их роках були зроблені експериментальні Київсько-Харківські бандури конструкціїякі, проте, не вкорінилися в Україні. Інструмент був побудований на основі Київської бандури і для грання харківським способом не був зручний. Складна механіка для перестроювання тональності негативно впливала на акустичні властивості концертних варіантів цього інструменту.

Останнім часом зроблені спроби відродити харківську бандуру в Україні. В. Герасименко зробив декілька варіантів харківської бандури, які мають тональну механіку для перестроювання бандури, але інструменти ще недосконалі й їх ще не почали виробляти серійно.

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія виникнення бандури

# data[].attributes.attachment_link.description
На сьогодні бандура для нас є звичним і сталим музичним інструментом. Але насправді сучасна бандура має два різновиди - народний і "радянсь...

# data[].attributes.headline
Меморіальний простір Бабиного Яру

# data[].attributes.subject
Меморіальний простір Бабиного Яру

# data[].attributes.body
http://www.kby.kiev.ua/_kiosk/

# data[].attributes.attachment_link.title
Меморіальний простір Бабиного Яру

# data[].attributes.headline
Якості успішних людей 

# data[].attributes.subject
Якості успішних людей 

# data[].attributes.body
https://vilno.org/article/173-Rysy%20uspishnykh%20lyudey

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Національний соціальний портал Вільно!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"В основі чудесної сили, що підносять небагатьох до вершин успіху, лежать працьовитість, старанність і наполегливість, яких веде сміливий і непохитний дух"
Марк Твен

Впевненість в собі будується не стільки на позитивному мисленні, скільки на позитивному досвіді. Мета полягає в тому, щоб виховати в собі непохитну впевненість, яка наділить такою силою, що ви станете непереможними.
Потрібно використовувати кожну можливість, щоб проявити своє позитивне ставлення до життя. Це допоможе досягти всіх поставлених перед собою цілей. Для цього необхідна абсолютна віра в те, що маєте здатнісь подолати будь-яку перешкоду, яка може зустрітися на шляху.
Всі успішні люди, так чи інакше, мають загальні риси характеру, які сприяють досягненню поставлених цілей.

Завзятість і наполегливість в характері успішних людей.

Наполеон Хілл писав: "Наполегливість так само перетворює характер людини, як вуглець змінює залізо, перетворюючи його в сталь" Йому також належать слова: "Перш ніж до людини прийде успіх, їй, напевно, доведеться пережити тимчасові невдачі і поразки. У разі невдачі найпростіше здатися. Саме так і робить більшість людей "
Справжнім мірилом віри в себе і свої здібності є наполегливість.

Успішні люди беззастережно вірять в те, що здатні зберігати наполегливість аж до перемоги. Якщо наполеглива людина поставила перед собою мету, і вона дійсно хоче її досягти, то ніхто не зможе її зупинити.

Реальний погляд на життя

У своєму бестселері "Звички на мільйон доларів" ("Million Dollar Habits") Роберт Рінгер пише, що найкориснішою життєвої звичкою є звичка реально дивитися на життя. Реалізм як риса характеру властива практично всім успішним людям.
Як правило, всі процвітаючі і щасливі люди - невиправні реалісти. Вони не дозволяють собі такої розкоші, як ілюзії і самообман.
Успішні люди бачать світ таким, яким він є, а не таким, яким хотілося б. Ці люди визнають незаперечні факти і будують свої плани тільки на основі конкретних твердих фактів.
Реалізм, як риса характеру успішної людини, необхідна, перш за все, для того, щоб навчитися справлятися з труднощами
Успішні люди визнають, що проблеми неминучі, а сум і розчарування - це реалії життя, і від них нікуди не подінешся. Здатність долати труднощі на основі реального погляду на речі - також необхідна умова розвитку впевненості в собі.
Коли все складається вдало, у людей не виникає проблем з самооцінкою і впевненістю в собі. Але характер та успішність проявляються, коли людина наполегливо йде до своєї мети, не кидає своєї справи, навіть якщо все валиться з рук. Саме в такі часи стає зрозуміло, з якого тіста зроблена та чи інша людина.
Бізнес-школа Стенфордського університету провела дослідження за участю людей, що піднялися кар'єрними сходами аж до найвищих посад. Для цього використовувалися різні анкети і тести, за допомогою яких досліджувалася вся трудова біографія, починаючи з першого робочого місця.
Мета дослідження: навчитися передбачати, які риси характеру людей більш притаманні для керівних посад.
Вивчивши десятки особистісних і ділових якостей учасників експерименту, дослідники врешті зупинилися на двох рисах, наявність яких дозволяє з великою впевненістю говорити про те, що людина, наділена цими рисами здатна контролювати трудовий колектив і обстановку в компанії та домагатися не просто виживання, а динамічного розвитку і процвітання компаії в умовах жорсткої конкуренції.

Перша з виявлених рис характеру успішної особистості - це здатність працювати в команді і формувати команду однодумців на основі загальних цілей.
Уміння працювати в команді - це якість, яка відносно легко піддається спостереженню й оцінці. Успішні люди проявляють всі свої ділові і підприємницькі якості в командній роботі.
Ще одна риса характеру успішної людини, виявлена дослідниками, значно гірше піддається виміру, але абсолютно необхідна для досягнення успіху, - це здатність ефективно діяти в умовах кризи.
Наполеон казав про те, що по-справжньому смілива людина повинна бути духовно і емоційно готова до дії, навіть якщо її розбудити о четвертій годині ранку.

Він вважав це найрідкіснішою формою сміливості, якою володіють лише деякі люди.
Самооцінка і впевненість в собі, як риси характеру успішних людей, тісно пов'язані з умінням ефективно справлятися з проблемами і долати труднощі. Адже успішні та впевнені в собі люди - це зовсім не ті, у кого немає ніяких проблем, а ті, хто вміє вирішувати їх ефективніше, ніж інші.

Бійцівський дух як риса характеру успішної людини

Як би не опікали в дитинстві батьки, рано чи пізно всім доводиться стикатися з труднощами, що стосуються взаємин з іншими людьми, роботи і таке інше. Щоразу, зустрічаючись з такими впливами ззовні, ми постаємо перед вибором: реагувати на них в позитивному і конструктивному дусі або здатися.

Успішні люди вміють, зберігаючи холоднокровність, ефективно вирішувати проблеми, завдяки чому вони набувають досвіду і стають сильнішими, а також зростає їхня самооцінка.
Виникає впевненість у власній здатності вирішити й інші, складніші завдання, і дивитися в майбутнє з оптимізмом.
Можливо, намагаючись організувати своє життя таким чином, щоб звести до мінімуму вплив несподіваних неприємних сюрпризів, задіюючи весь свій розум, освіту і досвід, щоб за можливості уникнути труднощів. Ретельно продумуючи і заздалегідь готуючи свої дії на роботі і в побуті, щоб все йшло за планом і приймаючи заходи щодо підвищення ймовірності успіху в своїй кар'єрі.

Так чинять майже всі люди, за винятком найбезглуздіших і безвідповідальних. І все ж, незважаючи на всі зусилля, неприємності обов'язково трапляються. Труднощі регулярно з'являються в житті кожної людини і тут не допоможуть ніякі заздалегідь вжиті заходи.

Труднощі і формування характеру успішної людини.

За відсутності труднощів і життєвих перешкод сильний характер успішної людини сформувати неможливо. Успішні люди вдосконалюються як особистості тільки в боротьбі з труднощами, що виникають перед ними. Вміння долати труднощі розвиває в людині завзятість, наполегливість і рішучість - якраз ті якості, які необхідні для успіху.
Якщо свідомо уникаєти проблем, особистісний ріст неможливий!
При формуванні сильного характеру успішної людини повинно прийти рішення неодмінно боротися з будь-якими труднощами і вчитися їх долати.

# data[].attributes.attachment_link.title
Національний соціальний портал Вільно!

# data[].attributes.attachment_link.description
Вільно! спілкуйся. Вільно! рухайся. Вільно! почувайся. Вільно! обирай. Вільно! подорожуй. Вільно! живи. Відчувай себе Вільним! Будь Вільним!

# data[].attributes.headline
Успішні особистості 

# data[].attributes.subject
Успішні особистості 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ТОП-10 успішних людей, кар'єра яких розпочалася з невдач

Кожного з нас, хто починає свою справу, мучать сумніви: чи вдасться, чи вистачить сил досягти поставлених результатів. А, коли все йде не так як цього потрібно, то руки самі опускаються і пропадає будь-яке бажання продовжувати справу.

Велика кількість успішних людей зазнавали невдач, коли починали свою діяльність. Але знаходили в собі сили, для того щоб йти далі і досягнути успіху.

Так, наприклад, Уїнстона Черчілля не перевели з шостого класу в сьомий. Йому не вдавалося потрапити ні на один політичний пост, до якого він прагнув. Але в 62 роки він став британським прем'єр-міністром. Вчителі Томаса Едісона говорили йому, що він не достатньо розумний, щоб чогось навчитися. Крім того, йому довелося створити 10 000 електричною лампочок, перш ніж отримати робочий прототип.

Альберт Ейнштайн (Айнштайн) почав говорити тільки в чотири роки, а писати - в сім. Вчителі називали його "повільним" і "розумово недорозвиненим". Але у нього просто було особливе мислення, що підтверджує його Нобелівська премія з фізики.

Компанії Генрі Форда двічі банкрутували. Але після поліпшення дизайну автомобіля і через деякий час Ford Motor Company стала відомою на весь світ компанією і лідером у сфері виробництва та продажу автомобілів. Таких прикладів є велика кількість. Тому ми підготували ТОП-10 успішних людей нашого часу, які розпочали свою кар'єру з провалу.

Стівен Спілберг

Стівен Спілберг - це великий режисер нашого часу. Він зняв такі культові картини, як "Парк Юрського Періоду", "Список Шиндлера" та багато інших. Але перш ніж розбагатіти і стати знаменитим на весь світ, Стівен Спілберг зазнав багато невдач і провалів. Будучи юним, цей майбутній геній кінематографа не поступив у Школу кінематографічних мистецтв створеної при Університеті Південної Каліфорнії, оскільки набрав недостатню кількість балів. Але юний Стівен Спілберг був впертим, тому він спробував вступити знову. Але і вдруге його чекало фіаско. Хлопець не став впадати у відчай через це і подав документи на інший факультет, але знову отримав відмову. Інша людина на його місці давно б залишила спроби поступити вчитися, але тільки не Стівен Спілберг. Замість цього, він вступив в технічний коледж і у свій вільний час створює один з перших своїх короткометражних фільмів, який сподобався студії Universal Pictures. Чим це все закінчилося, всім вже відомо. Білл Гейтс

Мало кому відомо, що спочатку Біл Гейтс створив зовсім не компанію Microsoft, а компанію Traf-O-Data, яка займалася розробкою програм для оптимізації дорожнього руху. Але, на жаль, або на щастя, ця компанія незабаром припинила своє існування, а репутація Білла Гейтса була зіпсованою. Але Білл разом зі своїми друзями продовжували наполегливо працювати і як виявилося пізніше, зовсім не даремно. У результаті вони створили компанію Microsoft, яка стала основним постачальником програмного забезпечення для комп'ютерної техніки. Стівен Кінг

Стівен Кінг відомий серед шанувальників містики і жахів. Його чудові книги читають мільйони людей у всьому світі. Зараз дуже складно повірити в те, що його першу книгу "Керрі", видавці відмовлялися публікувати тридцять разів. Остання, тридцята відмова переповнила чашу терпіння Стівена Кінга.

Він, просто викинув свій рукопис у відро для сміття, але вона попалася в руки його дружині, яка таки вмовила свого чоловіка не впадати у відчай і не здаватися. Після цього, Стівен Кінг вирішив знову випробувати вдачу і відправив цей рукопис в інше видавництво. Цього разу, рукопис сподобався редактору і отримав великий успіх, а разом з цим почалася успішна кар'єра великого і знаменитого на весь світ письменника. На сьогоднішній день він написав 49 романів, які розійшлися тиражем 350 мільйонів екземплярів.

Джордж Сорос

Джордж Сорос, справжнє ім'я якого Дьордь Шорош, вважається одним з найуспішніших фінансистів епохи. Йому вдалося пережити фашистську окупацію, а після війни емігрував спочатку в Лондон, де навчався в Лондонській школі економіки і паралельно підробляв офіціантом. Незважаючи на успішне закінчення школи, роботу у фінансовій сфері Соросу не вдавалося довго знайти (великою мірою через національність). Доводилося задовольнятися місцем комівояжера.

Багато що змінила еміграція в США і проникнення на Уолл-Стріт. Переживши ряд злетів і невдач, Джордж Сорос став тим, ким став - мільярдером, меценатом, великим гравцем на біржі і фінансовим теоретиком. Харрісон Форд

Американський актор, відомий передусім за ролями Гана Соло в кіноепопеї "Зоряні війни" та Індіани Джонса в однойменній серії фільмів. Однак, після першого фільму продюсер Форда сказав йому, що він ніколи нічого не доб'ється. І навіть коли почалася робота над фільмом "Індіана Джонс", на роль головного героя продюсер Джордж Лукас і режисер Стівен Спілберг висували іншого актора. Але той був занадто зайнятий на інших зйомках, тож С.Спілберг запропонував кандидатуру Х.Форда і зумів відстояти свій вибір в суперечках з Дж.Лукасом. Сьогодні Х.Форд є третім актором за касовими зборами у США після Едді Мерфі і Тома Генкса та третім за касовими зборами у світі. Майкл Джордан

Макл Джордан - знаменитий на весь світ американський баскетболіст, є багаторазовим переможцем чемпіонату Національної баскетбольної асоціації в складі команди "Чикаго Буллз", дворазовим олімпійським чемпіоном. Однак перш ніж стати спортивною зіркою, довів, що його зріст не є серйозною перешкодою для спортивної кар'єри. Вся справа в тому, що його зріст вважався дуже низьким для баскетболу.

Наприклад, коли Майкл Джордан ще був у дитячому спортивному таборі, то хотів грати за збірну коледжу з баскетболу. Тренер команди був здивований талантом Джордана, але був змушений відмовити йому через зріст. Майкл був дуже засмучений цим і вирішив, що всім його спортивним надіям прийшов кінець. Але його мати змогла умовити Майкла продовжувати свої тренування і довести тренеру, що він був не правий. Опра Уїнфрі

Опру звільнили з її першої телевізійної роботи: керівництво вирішило, що на екрані її вигляд недоречний. Оскільки повідомляючи про черговий ураган вона не змогла стримати сліз. Але Уїнфрі зібралася з силами, продовжила роботу і стала королевою телевізійних ток-шоу. У 2009 р. визнана найвпливовішою людиною шоу-бізнесу за версією журналу Forbes. Майновий стан Опри оцінюється в приблизно $ 2,7 мільярдів, завдяки чому вона вважається найбагатшою жінкою в світовому шоу-бізнесі. Дж.К. Роулінг

Британська письменниця, сценарист, кінопродюсер, здебільшого відома як автор серії романів про Гаррі Поттера. Її книги одержали світове визнання, виграли низку нагород і вийшли тиражем понад 400 мільйонів примірників. Септологія очолила список найбільш продаваних серій романів в історії та була екранізована в серії однойменних кінофільмів, до продюсування та створення сценарію яких долучилась і сама письменниця. Однак, до досягнення такого успіху Роулінг була безробітною, розлученою і виховувала дочку на соціальну допомогу, поки писала свій перший роман про Гаррі Поттера. Роулінг є живим прикладом кар'єрного росту, за 5 років подолавши шлях від життя на державну допомогу до багатомільйонних статків. Джоан Роулінг є найбільш продаваним сучасним автором у Великій Британії із обсягом продажів понад 238 мільйонів фунтів стерлінгів. Сьогодні вона міжнародна знаменитість і перша, хто заробив мільярди на написанні книг. Віра Вонг

Вона не змогла потрапити в олімпійську збірну США з фігурного катання. Покинувши фігурне катання, вирішила присвятити себе моді. Вона стала редактором в Vogue, але її кандидатуру на пост головного редактора забракували. Вонг в 40 років стала дизайнером весільних суконь і сьогодні вона провідний дизайнер в цій галузі. Також Віра створює плаття для конкурсів, виставок, змагань. ЇЇ клієнтками стали Вікторія Бекхем, Ума Турман, Кім Кардашян, Дженніфер Лопес, Іванка Трамп, Кейт Хадсон та ін. Ян Кум

Ян Кум, програміст, творець популярного месенджера WhatsApp, свого часу відчув увесь тягар емігрантського життя. Його мама поїхала в США з України в 1992-му році разом з сином і спочатку підробляла нянею. Ян теж не цурався будь-якої роботи і мив підлогу в супермаркеті. Паралельно багато читав, цікавився комп'ютерною літературою. Університет він так і не закінчив, але вступив в хакерський клуб w00w00 і отримав роботу в Yahoo. Однак, коли справи у Yahoo пішли не надто добре, у Кума померла мати, а друг втратив великі заощадження під час краху "доткомів". У 2007 році вони зрозуміли, що отримали від Yahoo все, що могли, після чого обидва покинули компанію і створили власний бізнес. У 2009-му разом з Брайаном Ектоном Ян придумав безкоштовний месенджер для смартфонів, який пізніше продав Марку Цукербергу за божевільні 19 мільярдів $. З 2014 року виконавчий директор Facebook

# data[].attributes.attachment_link.title
ТОП-10 успішних людей, кар'єра яких розпочалася з невдач " School of Business & Management

# data[].attributes.attachment_link.description
ТОП-10 успішних людей, кар'єра яких розпочалася з невдач Кожного з нас, хто починає свою справу, мучать сумніви: чи вдасться, чи вистачить сил досягти поставлених результатів. А, коли все йде не так як цього потрібно, то руки самі опускаються і пропадає будь-яке бажання продовжувати справу. Велика кількість успішних людей зазнавали невдач, коли починали свою діяльність.

# data[].attributes.headline
Найбільш затребувані професії

# data[].attributes.subject
Найбільш затребувані професії

# data[].attributes.body
https://www.unian.ua/society/vostrebovannye-professii-2023-gde-horosho-platyat-v-ukraine-12265689.html

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Найбільш затребувані професії 2023 в основному пов'язані зі сферою IT і з відновленням від наслідків війни.

Найбільш затребувані професії в Україні / фото ua.depositphotos.com

2023 рік, як і попередній, став одним з найважчих років для економіки України. Дуже багато українців втратили роботу через закриття підприємств або вимушений переїзд в інші регіони. Проте деякі професії залишаються затребуваними, а деякі будуть дуже актуальними в післявоєнний час, коли ми будемо відбудовувати Україну.

УНІАН назвав професії, яким українцям можна навчатися вже зараз, щоб бути затребуваними фахівцями.

Айтішники

Робота в сфері IT завжди була і досі є однією з найбільш високооплачуваних в Україні. В останні роки в Україні відкрилося багато компаній, які готові брати на роботу програмістів навіть без профільної освіти і без досвіду роботи. Також айтішники можуть знайти віддалену роботу у іноземних замовників.

Однак бажаючим працювати в сфері IT доведеться зіткнутися з величезною конкуренцією. Будьте готові до того, що на одну вакансію разом з вами будуть претендувати десятки кандидатів, і вам доведеться виділятися серед інших своїми знаннями.

Найбільш затребуваними в сфері IT в даний час вважаються такі вміння:

Data Analyst;

Cloud Architect;

Cybersecurity Analyst;

DevOps Engineer;

Site Reliability Engineer (SRE);

Back-End Developer;

UI/UX-дизайн;

Project Manager.

Зарплата у цій сфері може бути найрізноманітнішою і найбільше залежить від стажу. Програмісти-початківці можуть отримувати від 500 до 1000 доларів на місяць, досвідчені - понад 3000 доларів.

Фахівці зі штучного інтелекту

В останні роки штучний інтелект розвивається величезними темпами, а також поступово проникає в усі сфери життя. Цілком ймовірно, що протягом декількох років людство буде використовувати ШІ повсюдно, і фахівці в цій сфері ніколи не залишаться без роботи. Але бажаючим освоїти цю професію варто приготуватися багато і швидко вчитися, а також добре знати англійську мову і математику.

Середню зарплату у сфері машинного інтелекту назвати важко, адже професія з'явилася не так давно. Імовірно, такі фахівці будуть заробляти не менше за програмістів.

Лікарі

Попит на лікарів зростає вже зараз - багато українців стали частіше хворіти, у багатьох посилилися хронічні захворювання і почалися проблеми з серцем через постійний стрес. Також медична допомога постійно потрібна українським військовим.

Такі професії, як хірурги, медсестри, кардіологи і реаніматологи, особливо з досвідом роботи, будуть потрібні і до закінчення війни, і в післявоєнний час. Тому вступати до медичного вузу можна вже зараз. Їхня зарплата, ймовірно, також зросте.

Психологи і психотерапевти

З усіх медичних спеціальностей психологи і психотерапевти в Україні будуть особливо затребуваними, адже практично всі українці пережили жахливий стрес через війну і не можуть впоратися з ним самостійно. Також тривала психотерапія знадобиться всім військовослужбовцям ЗСУ та їхнім родичам. У післявоєнній Україні у психотерапевтів буде багато роботи.

Зарплата у цій сфері може становити приблизно 14-25 тисяч гривень, хоча досвідчені фахівці можуть отримувати набагато більше.

SMM-спеціалісти

SMM-менеджери ведуть корпоративні сторінки компанії, залучають нових покупців і інвесторів, розробляють стратегію розвитку проекту і працюють на поліпшення його іміджу. На сайтах для пошуку роботи вакансії пов'язані з SMM одні з найчисленніших, адже зараз навіть найменший бізнес обов'язково має сторінки в соцмережах. Для роботи в цій сфері потрібні креативність, товариськість і вміння розбиратися в останніх трендах SMM.

Зарплата SMM-спеціаліста може варіюватися від 12000 до 30000 гривень на місяць залежно від кваліфікації працівника та кількості обов'язків.

Будівельник

Серед "робочих" професій найбільш затребуваними в Україні, ймовірно, будуть інженери, проектувальники, маляри, штукатури, будівельники доріг і мостів, фахівці з ремонтних робіт.

В Україні дуже багато пошкоджених і зруйнованих будівель, а в деяких населених пунктах не залишилося жодного цілого будівель. На відновлення інфраструктури знадобиться не один рік, тому у будівельників завжди буде робота.

Енергетика

Фахівці в сфері енергетики до закінчення війни і в післявоєнний час також не залишаться без роботи. Ні для кого не секрет, що енергетична інфраструктура України дуже постраждала від обстрілів країни-агресора РФ, і її відновлення займе не один рік. Щоб стати енергетиком, потрібно отримати профільну вищу освіту.

Зарплата енергетика в середньому становить 18000 гривень на місяць в Україні і 21000 гривень в Києві.

Безробіття в Україні

У Державній службі зайнятості близько 215 тисяч українців зареєстровані як безробітні. Однак за даними Міністерства економіки, фактично безробітних в Україні набагато більше - близько 2,6 мільйонів в Україні не мають роботи. При цьому це число не враховує переселенців за кордоном, які не змогли влаштуватися на роботу.

Українці, які стоять на обліку в центрі зайнятості, можуть бути залучені на роботу в " Армію відновлення", де будуть задіяні до суспільно корисних робіт. Таким людям платитимуть не менше 6700 гривень на місяць.

Вас також можуть зацікавити новини:

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
новини україни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
затребувані професії 2022

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
професії після 9 класу

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
професії майбутнього

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
найбільш високооплачувані професії

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
затребувані професії в україні

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
найбільш затребувані професії

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
затребувані професії

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
високооплачувані професії в україні

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
найбільш високооплачувані професії в україні

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
найбільш затребувані професії в україні

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
високооплачувані професії

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
найбільш затребувані професії в україні 2022

# data[].attributes.attachment_link.title
Найбільш затребувані професії України в 2023: ким працювати і скільки платять

# data[].attributes.attachment_link.description
Знайти високооплачувану роботу важко, але можливо. УНІАН назвав найбільш затребувані професії в Україні в 2023 році, у яких завжди буде робота.

# data[].attributes.headline
Професії майбутнього 

# data[].attributes.subject
Професії майбутнього 

# data[].attributes.body
https://unicorn.itstep.org/blog/top-15-professions-of-the-future-for-which-you-can-already-prepare-your-child

# data[].attributes.attachment_link.title
ТОП-15 професій майбутнього, до яких вже можна готувати дитину

# data[].attributes.attachment_link.description
Розповідаємо про професії, які будуть популярними в майбутньому в Україні та у світі | Професії майбутнього, що принесуть успіх вашим дітям | Блог Unicorn School

# data[].attributes.headline
Вибір майбутньої професії

# data[].attributes.subject
Вибір майбутньої професії

# data[].attributes.body
https://eduhub.in.ua/news/vibir-maybutnoji-profesiji

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Освітній хаб міста Києва

# data[].attributes.attachment_link.title
Вибір майбутньої професії

# data[].attributes.attachment_link.description
Освітній хаб міста Києва

# data[].attributes.headline
Герої України. Вчинки людей, про які говорить весь світ.

# data[].attributes.subject
Герої України. Вчинки людей, про які говорить весь світ.

# data[].attributes.body
https://24tv.ua/lviv/24_suchasnih_geroyi_ukrayini_vchinki_varti_povagi_n600038

# data[].attributes.attachment_link.title
24 сучасних герої України: вчинки варті поваги

# data[].attributes.attachment_link.description
Україна – країна героїв. За довгу історію у нас були і великі князі, і хоробрі козаки, і відчайдушні захисники. Щоб перерахувати усіх наших героїв, нам би не вистачило і стометрового аркуша паперу.

# data[].attributes.headline
Герої України. Історії.

# data[].attributes.subject
Герої України. Історії.

# data[].attributes.body
http://www.golos.com.ua/geroiizukraiinou

# data[].attributes.attachment_link.title
Герої України

# data[].attributes.attachment_link.description
Офіційне друковане видання Верховної Ради України

# data[].attributes.headline
Список Героїв/їнь України

# data[].attributes.subject
Список Героїв/їнь України

# data[].attributes.body
https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A1%D0%BF%D0%B8%D1%81%D0%BE%D0%BA_%D0%93%D0%B5%D1%80%D0%BE%D1%97%D0%B2_%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D0%B8

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Це список осіб, яким присвоєно звання Герой України, у хронологічному порядку. Станом на 9 вересня 2023 року оприлюднені укази щодо присвоєння звання 782 особам, в тому числі 3 особи позбавлені звання. Кілька указів 2022 та 2023 років про присвоєння звання не публікувалися, але з офіційних джерел відома інформація про присвоєння звання щонайменше 20 особам.

Статистика

Кількість нагород за роками

За статтю: 741 чоловік, 41 жінка.

За видом ордена: орден "Золота Зірка" - 511, орден Держави - 271.

За президентами:

424 особи нагороджено за життя, 358 - посмертно.

Борис Патон, перший Герой України

За віком:

17 Героїв України також мали звання Герой Соціалістичної Праці:

При цьому Моторний і Патон були двічі Героями Соціалістичної праці.

17 Героїв України померли до 24 серпня 1991 року:

1 Герой України - Михайло Жизневський - був іноземцем. Присвоєння йому звання Герой України стало можливим після прийняття Верховною Радою у квітні 2017 року поправки до Закону України "Про державні нагороди України", відповідно до якої це звання може бути присвоєно, як виняток, посмертно іноземцю-учаснику Революції Гідності, нагородженому орденом Героїв Небесної Сотні.

Деякі Герої України були родичами:

Загальна кількість нагороджених - 1.

Загальна кількість нагороджених - 19.

Загальна кількість нагороджених - 9.

Загальна кількість нагороджених - 20.

Загальна кількість нагороджених - 25.

Загальна кількість нагороджених - 16.

Загальна кількість нагороджених - 41.

Загальна кількість нагороджених - 17 (у тому числі Президентом Л.Кучмою - 1, Президентом В.Ющенком - 16).

Загальна кількість нагороджених - 25.

Загальна кількість нагороджених - 25.

Загальна кількість нагороджених - 18.

Загальна кількість нагороджених - 27 (з них один позбавлений звання).

Загальна кількість нагороджених - 11 (у тому числі Президентом В.Ющенком - 3, Президентом В.Януковичем - 8).

Загальна кількість нагороджених - 11.

Загальна кількість нагороджених - 10.

Загальна кількість нагороджених - 11.

Загальна кількість нагороджених - 110.

Загальна кількість нагороджених - 21.

Загальна кількість нагороджених - 12.

Загальна кількість нагороджених - 10.

Загальна кількість нагороджених - 4.

Загальна кількість нагороджених - 14.

Загальна кількість нагороджених - 22.

Загальна кількість нагороджених - 17.

Загальна кількість нагороджених - 196.

# data[].attributes.attachment_link.title
Список Героїв України - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Це список осіб, яким присвоєно звання Герой України , у хронологічному порядку. Станом на 9 вересня 2023 року оприлюднені укази щодо присвоєння звання 782 особам, в тому числі 3 особи позбавлені звання. Кілька указів 2022 та 2023 років про присвоєння звання не публікувалися, але з офіційних джерел відома інформація про присвоєння звання щонайменше 20 особам.

# data[].attributes.headline
Пам'ятки борцям за Незалежність 

# data[].attributes.subject
Пам'ятки борцям за Незалежність 

# data[].attributes.body
https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9A%D0%B0%D1%82%D0%B5%D0%B3%D0%BE%D1%80%D1%96%D1%8F:%D0%9F%D0%B0%D0%BC%27%D1%8F%D1%82%D0%BD%D0%B8%D0%BA%D0%B8_%D0%B1%D0%BE%D1%80%D1%86%D1%8F%D0%BC_%D0%B7%D0%B0_%D0%BD%D0%B5%D0%B7%D0%B0%D0%BB%D0%B5%D0%B6%D0%BD%D1%96%D1%81%D1%82%D1%8C_%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D0%B8

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Матеріал з Вікіпедії - вільної енциклопедії.

Перейти до навігації Перейти до пошуку

Категорія містить посилання на статті про меморіали, пам'ятники та пам'ятні знаки, що присвячені боротьбі українців за державну незалежність України.

Підкатегорії

Показано 2 підкатегорії з 2.

Сторінки в категорії "Пам'ятники борцям за незалежність України"

Показано 26 сторінок цієї категорії (із 26).

# data[].attributes.attachment_link.title
Категорія:Пам'ятники борцям за незалежність України - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії - вільної енциклопедії. Перейти до навігації Перейти до пошуку Категорія містить посилання на статті про меморіали, пам'ятники та пам'ятні знаки, що присвячені боротьбі українців за державну незалежність України. Показано 2 підкатегорії з 2. Показано 26 сторінок цієї категорії (із 26).

# data[].attributes.headline
Відео "Факти про Україну, які вразили світ"

# data[].attributes.subject
Відео "Факти про Україну, які вразили світ"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ArteFact - Українська інфографіка

# data[].attributes.attachment_link.title
Факти про Україну, які вразили світ

# data[].attributes.headline
Цікаві факти про Україну

# data[].attributes.subject
Цікаві факти про Україну

# data[].attributes.body
https://bilyayivka.city/articles/40690/gotuemos-do-viktorini-do-dnya-nezalezhnosti-100-faktiv-pro-ukainu-yakimi-mozhna-pishatisya

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Біляївка.City

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Напередодні Дня Незалежності ми підготували підбірку зі 100 фактів про Україну, якими варто пишатися. Насправді, їх в тисячі разів більше. Бо за нами - тисячолітня історія. Народ, який не втратив своє коріння, має прекрасну землю, тисячі видатних земляків, унікальні багатства, таланти і історію - це все про тебе. 100 цікавих маловідомих фактів про Україну, які змусять тебе пишатися своєю Батьківщиною.
Отже, поїхали? Чи знаєте ви, що...

1. Українці - народ, який зберіг прагнення державності, хоча роками був позбавлений її. Втім з кожного періоду своєї історії ми винесли елементи, які утвердили цю державність. Від Київської Русі: тризуб, родовий знак Рюриковичів, Київ як столицю, гривню, як грошову одиницю, та назву Україна, яка вперше згадується в Іпатіївському літописі від 1187 року, а також християнство 988 року.

2. Старший за Єгипетські піраміді та Стоунхендж, поблизу Мелітополя у запорізькому степу знаходиться таємничий комплекс Кам'яна могила, який є однією з цивілізаційних колисок світу.

3. Острозька Біблія - перше повне друковане видання всіх книг Святого Письма церковнослов'янською мовою, яке на замовлення українського князя Костянтина Острозького надрукував росіянин Іван Федоров. До речі, друкарню майстра у Москві спалили ченці, а сам він ледве втік через звинувачення у зв'язках з сатаною.

4. Найпершу Конституцію в світі створив українець Пилип Орлик. 5 квітня 1710 в день обрання гетьманом запорізького війська він оголосив "Конституцію прав і свобод війська Запорізького".

5. Наприкінці X століття у Києві з'явилася перша кам'яна церква Київської Русі - Десятинна церква.

6. Україна, а саме Львів, батьківщина гасової лампи. Зараз на місці її створення розташований львівський музей-ресторан "Гасова Лямпа".

7. Найстародавніша мапа, а також найстародавніше поселення Homo Sapiens знайдено в Україні у селі Межиріччя Рівненської області. Їм 14,5-15 тисяч років. Мапу вибито на кістці мамонта.

8. Українські винахідники дали світу гелікоптер (Ігор Сікорський), безкровний аналіз крові (Анатолій Малихін), за 14 років до винаходу апарату - перший ренгенівський знімок скелету (Іван Пулюй), кінескоп (Йосип Тимченко), електричний трамвай (Федір Піроцький) та багато інших винаходів.

9. Україна - батьківщина нобелівських лауреатів: економіста Семена Коваля, французького фізика українського походження Жоржа Шрапака та інших.

10. Одна з найкращих кінострічок світу - "Земля" Олександра Довженка. Цікаво, що у фільмі Вуді Аллена "Манхеттен" герої йдуть у кіно, щоб подивитися саме творіння Довженка.

11. Картинами самобутньої художниці Марії Примаченко захоплювався Пабло Пікассо, вони виставляються у Парижі, Варшаві, Софії, Монреалі, Празі, а 2009 рік рішенням ЮНЕСКО був визнаний роком Марії Примаченко.

12. Український художник Іван Марчук увійшов до сотні геніїв сучасності. Він посів 72-е місце в цьому рейтингу за версією британської газети The Daily Telegraph.

13. Пересопницьке Євангеліє - рукописна пам'ятка староукраїнської мови та мистецтва, датується XVI століттям.

14. Статус Лаври мають лише шість монастирів у світі, три з них знаходяться в Україні. Це Києво-Печерська, Почаївська та Святогірська Лаври.

15. Україна є одним з експортерів - лідерів зерна, ячменю, цукрових буряків, яєць, олії та картоплі.

16. В Україні знаходиться унікальна колекція вин Масандри, до якої входить близько одного мільйона пляшок. Це найбільше зібрання вин у світі, яке занесене до Книги рекордів Гіннесса.

17. Україна - найбільша країна в Європі з площею 603 628 км2. Вона розкинулася на стратегічних торговельних шляхах з Європи до Азії.

18. У містечку Рахові в українських Карпатах розташований географічний центр Європи.

19. Місто Дніпро по праву вважалося космічною столицею СРСР, а конструкторське бюро "Південне" було кузнею майже усіх радянських кадрів та винаходів у космічній галузі.

20. Під керівництвом українця Сергія Корольова запустили перший штучний супутник Землі та відбувся політ Юрія Гагаріна у космос. Втім, зазначимо, що до того, на десять років його запроторили у сибірські табори, а пізніше позбавили Нобелівської премії.

21. Більше 125 тисяч історичних, археологічних пам'яток, музеїв. 10 мільйонів експонатів. 14 тисяч пам'яток архітектури. Більше тисячі об'єктів паркового мистецтва. 46 історичних культурних заповідників. Це все - в Україні.

22. Україна - єдина країна Європи з великою кількістю природно-ландшафтних зон: два моря, Кримський півострів, гірські масиви Карпат і Кримських гір, ліси, каньйони, пустеля, степовий заповідник Асканія Нова, Шацькі озера, соляні шахти Донбасу.

23. Фільми "Форсаж", "Титанік", "Люди Ікс" зняли завдяки українцю. Два "Оскари" за свої винаходи отримав оператор Анатолій Кокуш: за надлегкий операторський кран, який дозволяє знімати сцени з різних висот і ракурсів. Другий - за 4-метровий кран, який встановлюють на даху авто і камера може плавно обертатися на 360 градусів, навіть якщо автомобіль рухається.

24. В Україні винайшли гаджет, який дозволяє дистанційно грати зі своїм домашнім улюбленцем - Petcube. Він став одним з найуспішніших проєктів на краудфандинговій платформі Kickstarter і здобув перемогу на конкурсі стартапів 6 About to Break на виставці MacWorld-2014. Пристрій дуже популярний у США.

25. В Україні працює близько 185 000 розробників і 4000 IT-компаній. Технологічний сектор став другою галуззю з експорту країни в 2018 році.

26. Олександр Смакула - український вчений, що здійснив революцію в оптичних приладах. Його винаходом користується все людство вже не перше десятиліття. Лінзи на окулярах, об'єктиви фотокамер, біноклі, приціли й мікроскопи - яке б оптичне скло ви не взяли, воно містить технологію Смакули.

27. Українка стала найсильнішою жінкою на планеті. ЦеОльга Лящук, вона подолала 240 метрів, несучи перед собою 82-кілограмовий мішок.

28. Збірна України у 2016 році здобула на Паралімпіаді 117 медалей, серед яких 41 золота.У фінальному заліку в Ріо-де-Жанейро українці змогли обігнати США і зайняти почесне третє місце.

29. Український літак Ан-225 Мрія встановив 462 авіаційних рекорди, з них понад 240 світові. Його спроєктували на Київському механічному заводі. Літак перевіз найтяжчий в історії авіації вантаж - 253,8 тонни.

30. Українські інженери розробили найшвидший тримісний вертоліт - SL-231 SCOUT.

31. Петриківський розпис, який сформувався в Дніпропетровській області в селищі Петриківка, включений до надбання ЮНЕСКО.

32. У конкурсі NASA одним з лідерів став український проєкт. Це літак, який може здійснювати польоти над Марсом.

33. Українець Антон Турчанович - людина, яка нагодувала всі армії світу. Бо саме він вигадав "польову кухню".
Винахід Турчановича помітили англійські, французькі, німецькі, австрійські й інші військові агенти Вже перед Першою світовою війною практично всі армії світу мали зручні похідні польові кухні.

34. Харківські вчені з Національного технічного університету "ХПІ" розробили унікальну формулу сплаву, яким покривають зношену бойову техніку, відроджуючи в ній нове житя. Цей сплав кращий за хром, який використовують зараз, бо міцніший і стійкіший до корозії.

35. Автор відомої мелодії "Summertime" Джордж Гершвін (її виконує Луї Армстронг та Ельза Фіджеральд) написав її після того, як надихнувся українською народною колисковою "Ой ходить сон біля вікон".

36. Одна з найвідоміших у світі різдвяних пісень - це "Щедрик", яку записав український композитор Микола Леонтович. Світ знає її як Carol of the Bells або Ring Christmas Bells. Пісня прозвучала в багатьох закордонних фільмах. Наприклад, у стрічці "Сам удома" вона є одним із головних саундтреків.

37. Українець Микола Сядристий підкував блоху, як у казці. Блоху можна побачити в Київському музеї мініатюр.

38. Українська мова посіла 2 місце в світі за мелодійністю після італійської. Також її визнали 3 найкрасивішою мовою у світі після французької та перської мов на мовному конкурсі у Парижі в 1934 році.

39. В Україні найбільші в світі запаси марганцевої руди - 2.3 мільярда тон або близько 11% від всього світового запасу.

40. Українського пауерліфтера Дмитра Халаджі включали до Книги рекордів Гіннесса більше 20-ти разів. Один з його рекордів називається "Кузня диявола", в якому Дмитро лежить на цвяхах і накритий 700-кг сталевою плитою, по якій б'ють кувалдами.

41. На території України зосереджено одна четверта всіх запасів чорнозему на планеті.

42. Син останнього українського гетьмана Андрій Розумовський був меценатом Бетховена. Той йому присвятив дві симфонії, 5-у та 6-у.

43. В Україні розташована найбільша в Європі пустеля. Вона займає 210 000 га. Це піщаний масив Олешківські піски на Херсонщині.

44. Український "Южмаш" (Дніпропетровск) виробляє найекологічніші ракетоносії в усьому світі. З їхньою допомогою до косомосу відправляють комерційні рейси.

45. Перший університет Східної Європи - Острозька академія на Рівненщині. Академія була заснована 1576 року князем Василем Острозьким.

46. Україна знаходилася на одному з найбільших торгових водних шляхів Європи "із варяг у греки". Він мав протяжність 3 000 км, поєднував північ Київської Русі та Візантію.

47. Українець Юрій Бурдяк врятував життя Вінстону Черчіллю. Під час англо-бурської війни в Африці він врятував тоді ще журналіста Черчілля від розстрілу. На знак подяки він забезпечив українцеві навчання в Оксфорді.

48. Україна має найбільшу кількість фахівців у галузі ІТ в Європі. Наразі 100 тисяч українських IT-працівників заробляють на життя програмуванням.

49. В україні є море, як на Мальдівах. Це на заповідному острові Джарилгач, що на Херсонщині. Там дивовижні пляжі з білим піском та прозорим блакитним морем, його флора й фауна занесені до Червоної книги. Колись на острові мешкали мустанги і верблюди.

50. Перший український "Буквар"надруковано у 1574 року у Львові. До наших часів дійшов лише один примірник книги, який було знайдено 1927-го в Римі. Зараз стародрук зберігається в бібліотеці Гарвардського університету.

51. У відомого на весь світ виконавця Ленні Кравіца українські корені. Як виявилося, прадід Ленні був корінним киянином. Українське коріння має купа інших голівудських акторів та акторок: Девід Духовни, Міла Йович, Стівен Спілберг, Міла Куніс та інші.

52. Україна має потужне сучасне письменництво: Юрій Андрухович, Оксана Забужко, Василь Шкляр, Сергій Жадан, Марія Матіос, Андрій Курков, Ірен Роздобудько, Люко Дашвар та багато інших.

53. Українська вишиванка стала натхненням для багатьох всесвітньо відомих дизайнерів.

54. Українська мова є однією з найпоширеніших мов в світі і за кількістю носіїв займає 26-те місце. Також вона є другою за поширеністю серед мов слов'янського походження.

55. Перший рамковий вулик винайшов у 1814 році українець Петро Прокопович. Україна зберігає місце в трійці світових лідерів з виробництва меду і є першою в світі з виробництва меду на душу населення (1,5 кг).

56. Україна з власної ініціативи відмовилася від третього у світі за величиною арсеналу ядерної зброї. У момент проголошення незалежності на території України було розташовано більше тисячі ядерних боєголовок і ракет.

57. Після ІІ світової війни Україна, хоча входила до складу Радянського Союзу, стала однієї з 51 країни засновниць Організації Об'єднаних націй. Під час конференції в Думбартон-Оксі (серпень 1944), СРСР запропонував вважати всі свої республіки співзасновниками ООН. Москві відмовили. Проте на Ялтинській конференції (4-11 лютого 1945) Ф. Рузвельт і В. Черчилль погодилися прийняти до ООН Українську та Білоруську республіки за внесок у боротьбу з гітлерівською Німеччиною.

58. Населення України належить до найбільш освічених, а кількість людей з вищою освітою на душу населення - вищий за середньоєвропейський рівень.

59. Юрій Кнорозов - історик з Харкова - розшифрував древні ієрогліфи майя, які раніше бачив лише на фото.

60. Енді Воргол - засновник поп-арту та ексцентричний ілюстратор - це українець з-під Карпат Андрій Варгола.

61. Унікальна українська астрономка Олена Казимирчак-Полонська - чи не єдина у світі науковиця, що прийняла чернечий постриг та продовжила викладати в університеті. Саме вона запропонувала теорію про рух комет, якою і досі користуються під час запуску космічних зондів.

62. Праця Зігмунда Фройда "З історії одного дитячого неврозу" написана на основі дослідження хвороби одного з улюблених пацієнтів лікаря - Сергія Панкеєва з Одещини, неподалік від Біляївки. Він називав його Der Wolfsmann або ж "Людина-вовк".

63. У місті Самбір, Львівській області у храмі вже 250 років зберігають мощі святого Валентина. Автентичність реліквії у 1759 році підтвердив Папа Римський.

64. Українець Дмитро Яворницький створив найповніше дослідження життя українських вояків - козаків Запорізької січі. Завдяки йому створили колекцію з 75 тисяч експонатів, пов'язаних із Запоріжжям і Півднем України, які нині зберігаються в Дніпровському державному історичному музеї.

65. Засновник поняття "геноцид" - українець Лемкі. Саме поняття "злочин проти людяності" ввів у міжнародне право Лаутерпрахт (також родом з України). Обидва навчалися у Львові на юридичному факультеті.

66. Україна має декілька гірськолижних курортів, зокрема "Буковель", які не поступаються красою всесвітнім курортам. "Буковель" має схили довжиною 55 км та 15 підйомників.

67. Біля річки Ліпанки, недалеко від Нікополя, можна почути одне з найбільш рідкісних явищ у світі - співучі піски. Після дощу їх верхній шар утворює своєрідну скоринку. Вона дуже крихка, тому якщо на неї наступити, можна почути дивакуваті звуки.

68. Ілля Рєпін народився на Харківщині. І хоча він вважається російським художником, створив чимало картин на українську тематику і намагався створити український стиль у мистецтві.

69. Багато російських діячів культури походили саме з України і мали українські прізвища. Однак в ході русифікації Чехи перетворились у Чехових, Дейнеки - у Денікіних, Розуми стали Розумовськими, а Чайки - Чайковськими.

70. Першу кав'ярню у Європі відкрив українець Юрій Кульчицький. Йому вдалося врятувати Відень від османської облоги, за що він отримав на знак подяки значні запаси кави та будинок, де згодом відкрив першу кав'ярню.

71. Вважається, що одним з перших у світі демократичних утворень стала Запорізька Січ.

72. У головному храмі госпітальєрів на Мальті є скульптура запорізького козака, яка розміщена на надгробку Великого магістра мальтійських кавалерів. Вона символізує братство по зброї і дружні зв'язки Мальтійського Ордену з православним братством козаків.

73. В 1996 році почала діяти перша незалежна українська станція в Антарктиді "Академік Вернадський".

74. Перша олімпійська медаль Незалежної України була отримана взимку 1994 року. Її виборола фігуристка Оксана Баюл у Норвегії.

75. Український футболіст отримав престижну нагороду футбольного світу "Золотий м'яч" - це Андрій Шевченко.

76. Єдиний в світі музей тролейбусного талончика знаходиться в Києві на вулиці Прорізній. У музеї зібрана найбільша в світі колекція проїзних квитків.

77. Єдиний в світі пам'ятник сміттєвозу знаходиться теж у Києві.

78. Марина В'язовська - учений-математик з Києва, живе й працює у Німеччині. У 2016 році вона розв'язала задачу, над якою вчені ламали голову ще з 17 сторіччя. За це отримала премію Салема, котру вручають лише одному вченому-математику на рік за видатні результати досліджень.

79. Українка Катерина Ющенко - науковець-кібернетик, яка першою у світі створила мову програмування для комп'ютера. І дарма, що згодом винайшли іншу мову, яка зараз і використовується в ІТ-індустрії, але саме Катерина увійшла в історію як жінка, винахід якої поклав початок абсолютно нежіночої сфери.

80. Найбільша кількість монументів, встановлених культурному діячеві належить українцю, Пророку нації - Тарасу Шевченко. Всього їх 1384 у 35 країнах світу.

81. Українець Платон Симиренко - збудував перший у Російській імперії паровий завод, обладнаний новітніми технологіями, а українцям, які працювали на підприємстві, забезпечив небачений для часів кріпацтва "соціальний пакет". Він же збудував перші в Україні пароплави - Українець і Ярослав.

82. Композитор Микола Лисенко, самоучка, манеру гри якого порівнювали з Ференцом Лістом і Фредеріком Шопеном, пропагував українську культуру на батьківщині і в Європі, роблячи власні обробки народних пісень.

83. Богдан та Варвара Ханенки - люди, які витратили все життя, скуповуючи твори мистецтва, які подарували - Україні. Саме Богдан став головним ідеологом і "двигуном" створення Київського художньо-промислового і наукового музею - зараз це Національний художній музей України.

84. Українець Владислав Городецький - спроєктував і побудував для столиці будівлі, які зробили місто неповторним. Серед його творів - Національний банк, Художній музей, костел Святого Миколая, Будинок з химерами.

85. В Україні жила жінка, яка випередила свій час - перша українська феміністка Ольга Кобилянська, яка утверджувала жіночу гідність наперекір тотальному невизнанню прав жінки в тогочасному суспільстві.

86. Українець Іван Піддубний, перший шестиразовий чемпіон світу з греко-римської боротьби, феноменальний атлет, який не програв жодного турніру в своєму житті, хоча завершив виступи в 70-річному віці. Коли в СРСР йому видали паспорт з національністю "русский" і написаним по-російськи прізвищем, власноруч змінив свої дані в документі на "Піддубний" і "українець".

87. Художник Каземир Малевич, автор всесвітньовідомого "Чорного квадрату" часто називав себе українцем, хоча народився в польській родині в Києві.

88. Український школяр із Закарпаття Валентин Фречка придумав технологію, як із опалого листя можна виготовляти папір, презентував свій винахід на Міжнародній олімпіаді геніїв у США і отримав за нього золоту медаль.

89. Єдиний регіон України, який не має власного рецепту борщу - це Закарпаття.

90. Іван Мазепа - добився, щоб у Києво-Могилянській академії, єдиному на той час ВНЗ у православному світі, крім богослов'я, викладалися курси наук за зразком європейських університетів.

91. У 2018 році збройні сили України посіли 8 місце в рейтингу найсильніших армій в Європі, зайнявши у рейтингу найвищу позицію серед усіх держав, які не входять до НАТО.

92. А ще українцям притаманна єдність, згуртованість перед обличчям випробувань. Це демонструє вся наша історія. Ми на власні очі бачили, як вміють гуртуватися українці, як працюють волонтери, як захищають її добровольці, як готові вмерти за неї ті, чий патріотизм непоказний, а йде від серця...

93. Тут місце, де кожен, у коментарях, може написати щось своє. Що є для вас приводом пишатися Україною? Біляївка.City напише: ми пишаємося своїм читачем - допитливим, розумним, ініціативним та патріотичним. Дякуємо, що ви з нами! З Днем Незалежності. Слава Україні!

Читайте нас в Google News. Клац на Підписатися

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
факти про україну

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
цікаве про україну

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
маловідомі факти про україну

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
100 фактів про україну

# data[].attributes.attachment_link.title
Ви їх знали раніше? 100 фактів про Україну, якими варто пишатися - Біляївка.City

# data[].attributes.attachment_link.description
Неймовірні факти про Україну, яких ви могли не знати, деталі на Біляївка.City

# data[].attributes.headline
Ресурс для презентації досліджень 

# data[].attributes.subject
Ресурс для презентації досліджень 

# data[].attributes.body
https://www.canva.com/

# data[].attributes.attachment_link.description
Canva is a free-to-use online graphic design tool. Use it to create social media posts, presentations, posters, videos, logos and more.

# data[].attributes.headline
Ресурс для презентації досліджень 

# data[].attributes.subject
Ресурс для презентації досліджень 

# data[].attributes.body
https://www.canva.com/

# data[].attributes.attachment_link.description
Canva is a free-to-use online graphic design tool. Use it to create social media posts, presentations, posters, videos, logos and more.

# data[].attributes.body
https://uinp.gov.ua/informaciyni-materialy/zhurnalistam/informaciyni-materialy-do-richnyci-avariyi-na-chornobylskiy-aes

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
26 квітня 1986 року - день найбільшої в історії людства техногенної катастрофи. Під час експерименту на 4-му реакторі Чорнобильської атомної електростанції сталися два вибухи. В атмосферу Землі вирвалась хмара радіоактивного пилу. Вітер поніс на північний захід небезпечні радіоактивні ізотопи, які осідали на землю, проникали у воду. За числом потерпілих від аварії Україна займає перше місце серед колишніх республік Радянського Союзу. На долю Білорусі припало близько 60% шкідливих викидів. Від радіаційного забруднення сильно постраждала також і Росія. Потужний циклон проніс радіоактивні речовини територіями Литви, Латвії, Польщі, Швеції, Норвегії, Австрії, Фінляндії, Великої Британії, а пізніше - Німеччини, Нідерландів, Бельгії. Архівне фото зруйнованого вибухом четвертого енергоблоку Чорнобильської АЕС. Джерело: УНІАН
Понад 30 років минуло з моменту аварії на Чорнобильській АЕС, але її наслідки залишаються предметом обговорення світової наукової спільноти. За визначенням UNSCEAR і ВООЗ, Чорнобильська катастрофа віднесена до аварій ядерних об'єктів найвищого рівня. Історики ж наголошують на політичній відповідальності комуністичного режиму, який заради ідеологічних інтересів поставив під загрозу життя і здоров'я мільйонів громадян. Через недосконалість конструкції, порушення технології будівництва, використання неякісних будівельних матеріалів, численні міні-катастрофи подібна техногенна катастрофа в СРСР не могла не статися. Злочинні дії влади щодо приховування інформації з одного боку поглибили непоправні негативні наслідки аварії, а з іншого - спричинили активізацію національно-демократичного руху, що в кінцевому підсумку привело до розпаду СРСР. Приховування інформації владою спричинили активізацію екологічного і національно-демократичного руху.
Ключові тези

Аварія на Чорнобильській АЕС призвела до непоправних медичних, економічних і соціальних і гуманітарних наслідків. За екологічними наслідками аварія переросла у планетарну катастрофу: радіоактивним цезієм було забруднено 3/4 території Європи.

На той час керівництво Радянського Союзу проголосили гласність і відкритість. Однак надзвичайна ситуація на ЧАЕС засвідчила фальшивість гасел. Розуміючи, що екологічна катастрофа такого масштабу матиме негативні наслідки для комуністичного режиму, керівництво СРСР обрало курс на її замовчування. Уся інформація про Чорнобильську катастрофу одразу опинилася під ідеологічним контролем КПРС і КГБ.

Чорнобильська трагедія засвідчила неготовність державної верхівки підпорядкувати політичні інтереси гуманістичним цінностям життя і здоров'я людей. Щоб продемонструвати, буцімто ніякої небезпеки радіації немає, партійне керівництво не відмінило першотравневу демонстрацію. На Хрещатик за п'ять днів після аварії вивели сотні тисяч людей, в тому числі школярів. Наступного дня всі газети рясніли парадними повідомленнями. Тим часом на вкрай обережні поради від міністра охорони здоров'я щодо заходів безпеки спромоглися аж 9 травня!

Українська діаспора після аварії на ЧАЕС виявили високу громадянську позицію та активність у світі. Вона організовувала демонстрації, готувала звернення до урядів західних держав, збирала матеріали про трагедію. Закордонний провід Української головної визвольної ради у вересні 1986 року доклав значних зусиль, аби питання Чорнобиля внести на розгляд ООН.

Чорнобильська катастрофа стала одним із каталізаторів розпаду СРСР. Спроби Москви приховати правду про її наслідки, недостатні заходи безпеки і допомоги потерпілим похитнули віру в "гуманність" комуністичної ідеї навіть у найлояльніших прихильників. Радянська влада продемонструвала кричущу безвідповідальність за долі людей.

У післяаварійний період посилилися екологічні та національно-демократичні рухи, передусім в Україні. 26 квітня 1988 року в Києві відбулася перша несанкціонована демонстрація під гаслами - "Геть АЕС з України", "УКК - за без'ядерну Україну", "Не хочемо мертвих зон", "АЕС - на референдум", "Промисловість, землю, воду - під екологічний контроль", "Кожному - персональний дозиметр". У багатьох регіонах, як на сході, так і на заході, люди виходили на акції протесту проти будівництва нових і експлуатації старих атомних електростанцій. Саме навколо проблеми ядерної катастрофи формувалися перші громадські організації, які перетворилися в політичну силу, наприклад, "Зелений світ" і Союз "Чорнобиль".

Чорнобильська катастрофа в цифрах і датах
1977 року запустили перший блок Чорнобильської АЕС.

2 роки пропрацював четвертий енергоблок ЧАЕС - на повну потужність його запустили 1984 року. Це був "наймолодший" і найсучасніший реактор.

2 дні світ нічого не знав про вибух.

30 співробітників АЕС загинули внаслідок вибуху або гострої променевої хвороби протягом кількох місяців з моменту аварії.

500 тисяч людей померли від радіації, за оцінками незалежних експертів.

8,5 мільйонів жителів України, Білорусі, Росії в найближчі дні після аварії отримали значні дози опромінення.

90 784 особи було евакуйовано з 81-го населеного пункту України до кінця літа 1986 року.

Понад 600 тисяч осіб стали ліквідаторами аварії - боролися з вогнем і розчищали завали.

2293 українських міст і селищ із населенням приблизно 2,6 мільйона людей забруднено радіоактивними нуклідами.

200 тисяч квадратних кілометрів - на таку територію поширилася дія радіації. Із них 52 тисячі квадратних кілометрів - сільськогосподарські землі.

10 днів - з 26 квітня до 6 травня - тривав викид активності із пошкодженого реактора на рівні десятків мільйонів кюрі на добу, після чого знизився у тисячі разів. Фахівці називають цей період активною стадією аварії.

11 тонн ядерного палива було викинуто в атмосферу внаслідок аварії на 4-му енергоблоці Чорнобильської АЕС.

400 видів тварин, птахів і риб, 1200 видів флори продовжують існувати в "зоні відчуження", де через істотне та катастрофічне забруднення повітря, ґрунтів і вод заборонено проживати людям.

26 квітня-жовтень 1986 року Чорнобильська АЕС не працювала. У жовтні 1986-го 1-й і 2-й енергоблоки було знову введено в експлуатацію; у грудні 1987 року відновив роботу 3-й. 4-й енергоблок не запрацював.

1991 рік - на 2-му енергоблоці сталася пожежа, внаслідок якої була заблокована робота цього реактора.

Грудень 1995 року - підписання меморандуму між Україною та країнами "Великої сімки" і Комісією Європейського Союзу, відповідно до якого почалася підготовка програми повного закриття станції.

15 грудня 2000 року - Чорнобильську атомну електростанцію зупинено повністю.

Вересень 2010-го - закладка фундаменту під новий саркофаг над зруйнованим 4-м енергоблоком, у квітні 2012-го стартувало будівництво арки, що мала накрити "Укриття", у жовтні 2011 року на майданчику комплексу "Вектор" почалося будівництво Централізованого сховища відпрацьованих джерел іонізуючого випромінювання.

29 листопада 2016 року завершили насування арки над 4-м енергоблоком.
Історична довідка Що сталося проти ночі 26 квітня 1986 року?
25 квітня 1986 року на Чорнобильській АЕС мали експериментально зупинити четвертий енергоблок, щоб вивчити можливості використання інерції турбогенератора в разі втрати електроживлення. Попри те, що технічні обставини не відповідали плану випробування, його не скасували.

Експеримент почався 26 квітня о 01:23. Ситуація вийшла з-під контролю. О 01:25 з інтервалом у кілька секунд прогриміли два вибухи. Реактор повністю зруйнувався (Документ 1). Спалахнуло понад 30 вогнищ пожежі. Основні погасили через годину, а повністю ліквідували загоряння до 5-ї ранку 26 квітня. Проте пізніше виникла інтенсивна пожежа у центральному залі 4-го блоку, з якою боролися з використанням вертолітної техніки аж до 10 травня.

На момент аварії в приміщенні 4-го енергоблоку перебували 17 працівників. Під завалами загинув старший оператор реакторного цеху Валерій Ходемчук. Удень 26 квітня від опромінення помер наладник Володимир Шашенок. 11 працівників одержали дози опромінення. Від променевої хвороби всі вони померли до 20 травня 1986-го в москвовській лікарні № 6. Ще 14 осіб із персоналу станції одержали дози, що спричинили променеву хворобу 3-го та 4-го ступенів.

Наступного дня після аварії урядова комісія ухвалила рішення про негайну зупинку 1-го і 2-го енергоблоків та евакуацію населення Прип'яті (так званої 10-кілометрової зони).

У повідомленні КГБ вказується, що станом на 8:00 годину 28 квітня рівень радіації на 3-му і 4-му енергоблоках становив 1000-2600 мікрорентген на секунду, а на окремих ділянках міста - 30-160. У цьому місці на документі Володимир Щербицький зробив свою, тепер вже відому, примітку - "Що це позначає?". Це промовисто свідчить про те, що навіть найвищі посадові особи до кінця не усвідомлювали небезпеки.

На ліквідаційні роботи відразу кинули військовослужбовців. Першими на місце катастрофи прибули кілька десятків солдат і офіцерів полку Цивільної оборони Київського військового округу із приладами радіаційної розвідки й армійським комплектом дезактивації техніки, мобільний загін хімічних військ та окрема рота радіаційної та хімічної розвідки. Загалом у ліквідаційних роботах брали участь військові хімічних, авіаційних, інженерних, прикордонних родів, медичні частини Міністерства оборони СРСР, Цивільної оборони (ЦО) та МВС СРСР. Влітку залучили військових запасу та вільнонайманих. За неповними даними, участь у ліквідації наслідків брали 600 тисяч осіб. Через опромінення багато з них захворіли.

Пожежні прибували "з голими руками", без жодних засобів захисту, приміром спеціальних ізолюючих протигазів, через що радіоактивні речовини потрапили в дихальні шляхи. Саме вони зупинили ще одну потенційну катастрофу - водневий вибух. Сумарна активність радіоізотопів, викинутих у повітря після аварії в Чорнобилі, була в 30-40 разів більшою, ніж у Хіросімі. Опромінилися майже 8,5 мільйони людей.
Коли почалася евакуація?
Перше офіційне місцеве повідомлення про аварію на Чорнобильській АЕС зʼявилося лише через 36 годин - опівдні 27 квітня на припʼятському радіо оголосили про "тимчасову евакуацію" мешканців Припʼяті - найближчого до ЧАЕС міста з населенням близько 50 тисяч.

Місто розділили на 5 секторів. У кожному призначили відповідальних. Працівники штабу обійшли квартири. Рекомендували зачиняти вікна, балкони, вимкнути електроприлади, перекрити воду та газ і взяти з собою особисті речі, цінності, документи та продукти харчування на перший час. Інші речі, наприклад, посуд і дитячі іграшки, а також свійських тварин вивозити не дозволили. Зі спогадів Людмили Харитонової: "Трагічним було прощання з домашніми тваринами: котами, собаками. Кицьки, витягнувши хвости, заглядали в очі людям, нявчали, собаки вили, прориваючись до автобусів. Але брати тварин категорично заборонялося. В них була дуже радіоактивна шерсть".

Аби зменшити кількість багажу та не викликати ажіотаж, людям сказали, що за три дні вони зможуть повернутися додому. О 13:50 жителі зібралися біля під'їздів будинків, а від 14-ї почали прибувати автобуси. О 16:30 евакуацію населення з міста закінчили. Вивезли 44,5 тис осіб. У Прип'яті залишилося 5 тис, які були залучені до невідкладних робіт.

Увечері 1 травня вітер з Чорнобиля повернув на Київ. У місті почав стрімко підвищуватися радіаційний фон. Тим не менше, парад відбувся. 2 травня радянське керівництво ухвалило рішення про евакуацію населення з 30-кілометрової зони навколо Чорнобильської атомної станції - на 6-й день після аварії.

До 6 травня евакуювали понад 115 тисяч людей із 30-кілометрової зони навколо ЧАЕС. Від радіації ця територія постраждала найбільше. Пізніше її назвали Чорнобильською зоною відчуження, до якої увійшли північ Поліського та Іванківського району Київської області (там розташована електростанція, міста Чорнобиль і Припʼять), а також частина Житомирської області аж до кордону з Білоруссю. Сотні невеликих селищ, що опинилися в епіцентрі забруднення, зрівняли з землею бульдозерами.

Більшість людей виселяли до сусідніх районів Київської області. Для працівників ЧАЕС та їхніх сімей наприкінці 1986 року почали будувати наймолодше місто України - Славутич. Спорудження завершили в рекордно короткі терміни - перші мешканці оселилися в 1987-1988 роках.
Коли з'явилося перше інформаційне повідомлення?
Інформаційна політика в перші тижні після катастрофи посіяла недовіру до влади. Вона, разом із центральною та республіканською пресою, телебаченням зберігали мовчання про аварію аж доки про неї почали говорити за кордоном і стало зрозумілим, що приховати аварію неможливо.

Отже перше в СРСР офіційне повідомлення під тиском міжнародної спільноти було зроблено аж 28 квітня. Тоді головна телевізійна програма новин "Врємя" о 21:00 лаконічно повідомила: "На Чорнобильській атомній електростанції сталася аварія. Пошкоджено один із атомних реакторів. Вживаються заходи щодо ліквідації наслідків аварії. Постраждалим надається допомога. Створено урядову комісію". Зрозуміти справжні масштаби трагедії із цього повідомлення було важко.

Так само вкрай скупими на подробиці були перші повідомлення українських ЗМІ. Наприклад, газета "Правда України" 29 квітня 1986 року на третій шпальті розмістила повідомлення Ради Міністрів СРСР: "На Чорнобильській атомній електростанції сталася аварія. Пошкоджений один із атомних реакторів. Вживаються заходи з ліквідації наслідків аварії. Постраждалим надається допомога. Створена урядова комісія".

А наступного дня газети подали дещо розлогіші, втім не більш інформативні повідомлення (Документ 2). Перші поради щодо самозахисту людей від впливу радіації з'явилися в "Правді України" 9 травня. Стаття "Рекомендовані заходи з безпеки" переписувала радіо-інтерв'ю із тодішнім міністром охорони здоров'я Анатолієм Романенком, в якому йшлося: "Головний наш ворог - пил, як можливий носій радіоактивних речовин... В останні дні на вулицях та у дворах стало менше дітей, що грають. І це правильно. Хоча прямої небезпеки опромінення сьогодні практично немає, давайте будемо берегти їх у першу чергу від пилу".

Генеральний секретар ЦК КПРС Михайло Горбачов звернувся щодо аварії на ЧАЕС 14 травня! Наступного дня заяву Михайла Горбачова передрукували й українські видання (Документ 3).
Що приховував КГБ?
Будівництво Чорнобильської атомної електростанції розпочалося в травні 1970 року. Від початку будівельних робіт у місті енергетиків Прип'яті було створено міський відділ Управління КГБ при РМ УРСР по м. Києву та Київській області. Поява структурного підрозділу радянських спецслужб була зумовлена стратегічним статусом новобудови. Об'єкт одразу поставили на особливий контроль радянського керівництва.

До відома: перші аварії на ЧАЕС сталися ще в 1978-1979 роках, відразу після запуску першого енергоблоку. Були також витоки радіації у 1982, 1983, 1984 роках. В архіві Комітету державної безпеки (КГБ) містяться документи про спорудження Чорнобильської атомної електростанції, її запуск у кінці 1970-х років, аварію та ліквідацію її наслідків. Документи доводять, що від самого початку спорудження цієї атомної електростанції було безліч порушень і крадіжок, будівельно-монтажні роботи виконувалися неякісно, технологічна дисципліна порушувалася. Все це врешті-решт призвело до аварії.

"На окремих ділянках другого блоку Чорнобильської атомної електростанції зафіксовано факти відходу від проектів і порушення технології ведення будівельних і монтажних робіт, що може призвести до аварій та нещасних випадків", - зі звіту КГБ від 17 січня 1979 року.

Тільки від 1983 по 1985 роки на станції сталося п'ять аварій і 63 відмови обладнання. Останній подібний інцидент перед великою аварією стався в лютому 1986 року.

Інформацію про техногенну катастрофу, спричинену вибухом і подальшим руйнуванням 4-го енергоблоку ЧАЕС, партійно-державним керівництвом СРСР і радянськими спецслужбами було відразу віднесено до категорії таємної. Звісно, чи не найбільш обізнаною з ситуацією на Чорнобильській АЕС структурою було КГБ УРСР. На момент аварії його очолював Степан Муха, а згодом - Микола Голушко. Як свідчать архівні документи, КГБ УРСР негайно взявся розробляти та впроваджувати комплекс спеціальних заходів із засекречування відомостей про аварію на режимному об'єкті. Це цілком відповідало тоталітарному режимові.

В одному з перших повідомлень Управління КГБ по м. Києву та Київській області, надісланих до КГБ СРСР 26 квітня 1986 року, зазначалося: "З метою недопущення витоку інформації, розповсюдження неправдивих та панічних чуток організований контроль вихідної кореспонденції, обмежений вихід абонентів на міжнародні лінії зв'язку".

У перші дні після аварії керівництво КГБ УРСР, нехтуючи необхідністю інформувати населення про екологічні наслідки ядерного лиха, більше переймалося "перевіркою версії про можливий диверсійний намір", залучивши до оперативних заходів 67 агентів і 56 довірених осіб. Багато радянських людей вперше почули про надзвичайну подію з "ворожих голосів" із Лондона, Вашингтона і Мюнхена.

До відома: 27 квітня, о 23:00 данська лабораторія ядерних досліджень зафіксувала на Чорнобильському атомному реакторі аварію категорії МПА (Максимальна проектна аварія). Тоді ж різке зростання радіаційного фону зареєстрували і в Швеції. Наступного дня шведська влада мала дані про джерело забруднення і звернулася до Москви із вимогою надати пояснення.

29 квітня, начальник УКГБ УРСР по м. Києву та Київській області видав розпорядження "про посилення роботи міськрайорганів в районах міста Києва та Київської області на підприємствах та установах для припинення спільно з партійними та радянськими органами фактів розповсюдження провокаційних та панічних чуток..." Так, наприкінці квітня-травні 1986 року оперативники райвідділів КГБ УРСР розшукував "базік" і "панікерів" - осіб, які збирали інформацію та поширювали "плітки" щодо подій на ЧАЕС (Документ 4).

Уряд СРСР розумів, що населення все одно слід інформувати, але мав усі інструменти, аби зробити це маніпулятивно, в дусі тоталітарної держави. Так, дозовано говорити людям про подію почали з повідомлення Урядової комісії, яке затвердили на першому засіданні оперативної групи політбюро ЦК КПРС 29 квітня. На її засіданнях регулярно розглядали і схвалювали тексти урядових оповіщень для радянської преси й урядів зарубіжних країн.

Для втаємничення масштабів трагедії владна верхівка примушувала Міністерство охорони здоров'я УРСР фальшувати діагнози променевих уражень. Із витягу зі звіту спецслужб за 11 травня 1986 року: "За даними Шевченківського РВ УКГБ адміністрація Київської області та 25 лікарень, ґрунтуючись на вказівці Мінздоров'я УРСР (нібито наказ № 24с від 11.05.86 р.) в історіях хвороб пацієнтів з ознаками "променева хвороба" вказують діагноз "вегетосудинна дистонія".

30 червня того ж року КГБ СРСР спеціальним документом про захист (читай, засекречування) відомостей про аварію на 4-му енергоблоці ЧАЕС ввів у дію перелік інформації, яку людям не можна було знати. Йшлося, зокрема, про справжні причини аварії, характер руйнувань та обсяги ушкоджень устаткування і систем енергоблоку й АЕС, радіаційну обстановку, фактичний стан активної зони реактора, ступінь враження людей на АЕС разом з відомостями про характер їхньої діяльності й особливості аварії, опромінення персоналу станції, ремонтного персоналу залучених організацій і населення та інше.

Незалежна Україна зняла гриф "таємно" з усіх чорнобильських документів.

Пізніше партноменклатурники пояснять приховування правди про аварію благим наміром запобігання паніці, а то й заявлять, що всі вжиті ними заходи були вчасними і доцільними (Документ 5). Однак у ті дні вбивала не паніка, а радіація. Фальсифікація масштабів аварії, незнання, як поводитися, навпаки створили передумови для масового переполоху в столиці України. На початку травня кияни кинулися рятувати родини. На вокзалах, аеропортах біля кас утворилися величезні черги, переважно з жінок із дітьми. Найбільше паніка в Києві стала проявлятися 4−5 травня 1986 року.

Від міжнародної допомоги уряд СРСР взагалі відмовився. Проте вже в 1987 році звернувся до Міжнародного агентства з атомної енергії (МАГАТЕ) щодо експертної оцінки кроків із ліквідації наслідків аварії.
Москва чи Київ: чия відповідальність?
Чорнобильська АЕС підпорядковувалася Москві. Тож центральне керівництво фактично усунуло республіканське від активної участі у подоланні аварійної ситуації. Всі рішення приймалися в Москві або погоджувалися з нею.

Так, у другій половині дня 26 квітня створили комісію Ради Міністрів СРСР на чолі із заступником голови Ради Міністрів СРСР Борисом Щербиною і вона розпочала засідати безпосередньо в зоні катастрофи. Комісія мала оцінити масштаби аварії та визначити першочергові кроки з її ліквідації. Представником від України в її роботі був заступник голови Ради Міністрів республіки Микола Ніколаєв.

29 квітня в Москві сформували Оперативну групу Політбюро ЦК КПРС для координації зусиль у мінімізації аварії. Керував нею голова Ради Міністрів СРСР Микола Рижков. З квітня 1986-го до січня 1988-го група провела 40 засідань.

В Україні Оперативну групу створили 30 квітня 1986 року (керівник - перший заступник голови РМ УРСР Євген Качаловський). Група мала щоранку до 10:00 інформувати ЦК КПУ та Раду Міністрів УРСР про ситуацію на ЧАЕС і хід ліквідації наслідків аварії. 3 травня запрацювала Оперативна група Політбюро ЦК Компартії України (керівник - голова Ради Міністрів УРСР Олександр Ляшко). Документи Оперативної групи Політбюро свідчать, що Кремль усунув від активної участі у подоланні аварійної ситуації безпосередньо на Чорнобильській АЕС керівництво УРСР (Документ 6). Секретар Оперативної групи Політбюро Борис Качура так розповів про це: "Практично наш уряд, наш Центральний комітет..., щоб розробляв якусь стратегію, чи щоб приймав якісь рішення конкретно по локалізації самої аварії, він цього вже не міг робити, тому що всі ці питання були уже тільки в урядовій комісії, тільки вона займалась цими справами. Ми ж, у свою чергу, займались всіма питаннями щодо евакуації населення, його розміщення, забезпечення... І, крім того, ми забезпечували виконання всіх тих урядових постанов, які приймала комісія. Тобто, все ми виконували, але ж ми не були ... ініціаторами цих питань. Ну, і все те, що було за межами самої станції, це було в нашому віданні. І ми цим займались" (проєкт "Розпад Радянського Союзу. Усна історія незалежної України 1999-1991" - http://oralhistory.org.ua/interview-ua/360/).

Разом із тим керівництво Української РСР, навіть володіючи інформацією про реальну загрозу для життя і здоров'я людей, беззаперечно виконувало некомпетентні вказівки Москви. 11 лютого 1992 року Генеральна прокуратура України за результатами розслідування тимчасової депутатської комісії Верховної Ради УРСР відкрила кримінальну справу за частиною 2 статті 165 КК України (зловживання владою чи службовим становищем). Вищих посадовців - члена першого секретаря ЦК КПУ Володимира Щербицького, голову Ради міністрів України, керівника Оперативної групи Політбюро ЦК КПУ з ліквідації наслідків аварії Олександра Ляшка, голову Президії Верховної ради Валентину Шевченко, міністра охорони здоров'я УРСР Анатолія Романенка звинувачено у фальсифікації реального рівня іонізуючого випромінювання в зоні аварії на Чорнобильській АЕС, що привело до масового переопромінювання персоналу станції, ліквідаторів наслідків аварії та мешканців зони, ураженої радіацією.

Слідство дійшло висновку про їх вину, але через смерть Щербицького і закінчення терміну притягнення до кримінальної відповідальності справу закрили.
Як відреагувала діаспора?
Українська діаспора негайно пов'язала події на Чорнобильській АЕС із колоніальним безправним статусом України. Голова Центрального комітету Українських організацій у Франції Ярослав Мусянович і член закордонного представництва Української гельсінкської групи Леонід Плющ зробили 2 травня 1986 року заяву (Документ 7).

Українці Сполучених Штатів Америки зібралися 30 квітня 1986-го на антирадянські демонстрації перед будівлями представництва СРСР при ООН у Нью-Йорку та секретаріату ООН. У церквах Нью-Йорка, Чикаго й інших американських міст відбулися панахиди за жертвами ядерної катастрофи.

В США й Канаді українці створили низку громадських організацій, аби привернути увагу вільного світу до Чорнобильської аварії. Вони проводили демонстрації, готували звернення до урядів західних держав, збирали матеріали про аварію на Чорнобильській АЕС. Закордонний провід Української головної визвольної ради у вересні 1986 року доклав значних зусиль, щоб питання Чорнобиля внести на розгляд ООН. Кагебісти інформували партійних босів: "Здійснюються спроби нав'язати світовій громадськості думку, що начебто в СРСР чиниться "політика геноцида стосовно українського народу". З цією метою функціонери ЗП УГВР в контакті зі спецслужбами США здійснюють опитування радянських громадян, котрі прибувають різними каналами до Сполучених Штатів, а також іноземців, що відвідали Україну. Зазначені матеріали після відповідної "обробки" оунівці мають намір використати для антирадянської обробки представників закордонних делегацій-учасників роботи Генеральної сесії ООН".

У квітні 1987-го в США відзначили перші роковини аварії на Чорнобилі: "За отриманими КГБ УРСР оперативними даними, так званий "Всесвітній конгрес вільних українців" (СКВУ) оголосив "тиждень чорнобильської трагедії", що починається з 26-го квітня ц.р., - читаємо у звіті КГБ 10 квітня 1987-го. - У цей період у Нью-Йорку, Вашингтоні, Філадельфії та Чикаго планується проведення антирадянських збіговиськ, богослужінь та панахид "у пам'ять про жертв Чорнобиля". 1 травня у Нью-Йорку передбачається хода до будівлі ООН зі свічками та траурними стрічками".

У цей же час в Києві КГБ зірвав заплановані чорнобильцями заходи. Евакуйовані з 30-кілометрової зони мешканці житлових масивів Троєщина і Харківське шосе планували зібратися в центрі міста 26 квітня 1987-го, і висловити невдоволення мізерними розмірами відшкодувань матеріальних втрат, відсутністю постійної прописки в столиці, неправдивими діагнозами, які їм встановлювали в лікарнях. Ця акція могла мати значний резонанс, тому КГБ зробив усе, аби її не допустити.
Як Чорнобиль вплинув на розпад СРСР?
Чорнобильська катастрофа стала одним із каталізаторів розпаду СРСР. Аварія стала тією останньою краплею, яка переповнила чашу людського терпіння. Приховування владою правди про факт катастрофи та її наслідки, брак інформації про заходи безпеки і недостатня допомога потерпілим похитнули віру в цінності комуністичної ідеї навіть у найбільш лояльних її прихильників (Документ 8).

Крім того, спроби Москви приховати правду про катастрофу та її наслідки посилили опозиційний національно-демократичний рух в Україні, до його учасників долучилися екологи - активісти боротьби проти забруднення навколишнього середовища.

У багатьох регіонах України люди почали виходити на акції протесту проти будівництва нових і експлуатації старих атомних електростанцій, відповідні публікації в пресі.

Перші громадські організації формувалися саме навколо теми аварії на Чорнобильській АЕС. Незабаром такі дві організації як "Зелений світ" та Союз "Чорнобиль" перетворилися в політичну силу.

Регіонами України прокотилися акції протесту проти будівництва нових і експлуатації старих атомних електростанцій. Участь у них взяли тисячі людей. Хоч як протидіяв КГБ, 26 квітня 1988 року в Києві відбулася перша несанкціонована демонстрація під гаслами - "Геть АЕС з України", "УКК - за без'ядерну Україну", "Не хочемо мертвих зон", "АЕС - на референдум", "Промисловість, землю, воду - під екологічний контроль", "Кожному - персональний дозиметр". А вже невдовзі імперія, побудована на брехні, впала.

Чорнобиль також остаточно підірвав економічні підвалини Радянського Союзу.
Чорнобильська катастрофа в документах Документ 1. Повідомлення директора Чорнобильської АЕС Віктора Брюханова в Київський обласний комітет Компартії України:
"26 квітня 1986 року о 01 год. 25 хвилин стався вибух на енергоблоку № 4 Чорнобильської АЕС ім. В.І.Леніна в Київській області в період підготовки блока до планових ремонтних робіт.

Унаслідок вибуху зруйнувалася покрівля і стіни верхньої частини реакторного відділення, а також частково покриття машзалу. В районі вибуху виникла пожежа, яка о 04 годині 50 хвилин локалізована, а о 06 годині ліквідована підрозділами пожежної охорони.

В період аварії на станції перебували приблизно 200 осіб обслуговуючого персоналу. 9 людей із них дістали опіки різного ступеня. Один (прізвище не встановлено) о 06:00 помер у медсанчастині, 3 особи у важкому стані. Крім того, в медсанчастину доправлено на обслуговування 34 особи, які брали участь у ліквідації пожежі (з них 9 - працівники пожежної охорони). На 8:00 не встановлено місцезнаходження старшого оператора реакторного цеха Ходемчука В. І.

О 3-й годині півень радіації в місті складає 4-14 мікрорентген в сек., до 7:00 він знизився до 2-4 мкр/сек.

Безпосередньо близько до місця аварії - до 1000 мкр/сек. У зв'язку з аварійною обстановкою на 4 енергоблоку зупинено енергоблок № 3. Енергоблоки № 1 и № 2 працюють у нормальному режимі.

Причина аварії і матеріальні збитки встановлюються урядовою комісією.

Обстановка в м. Прип'яті і прилеглих населених пунктах нормальна. Рівень радіації контролюється.

Директор ЧАЕС В.П. Брюханов"
Документ 2. Повідомлення в "Робітничій газеті". 30 квітня 1986 року
"Як уже повідомлялося у пресі, на Чорнобильській атомній електростанції, розташованій за 130 кілометрів на північ від Києва, сталась аварія. на місці працює урядова комісія під керівництвом заступника Голови Ради Міністрів СРСР Щербини Б.Є. до її складу увійшли керівники міністерств і відомств, відомі вчені і спеціалісти.

За попередніми даними, аварія сталася в одному з приміщень 4-го енергоблоку і призвела до руйнування частини будівельних конструкцій будинку реактора, його пошкодження і деякого витоку радіоактивних речовин. Три інших енергоблоки зупинено, справні і перебувають в експлуатаційному резерві. При аварії загинуло два чоловіка.

Вжито першочергових заходів щодо ліквідації наслідків аварії. Тепер радіаційну обстановку на електростанції і прилеглій місцевості стабілізовано, потерпілим надається необхідна медична допомога. Жителів селища АЕС і трьох сусідніх населених пунктів евакуйовано.

За станом радіаційної обстановки на Чорнобильській АЕС і оточуючій місцевості ведеться безперервне спостереження".
Документ 3. Із виступу Генерального секретаря ЦК КПРС Михайла Горбачова на телебаченні. 14 травня 1986 року
"Всі ви знаєте, недавно нас спіткало лихо - аварія на Чорнобильській атомній електростанції. Вона боляче торкнулася радянських людей, схвилювала міжнародну спільноту. Ми вперше реально стикнулися з грізною силою, якою є ядерна енергія, що вийшла з-під контролю.

Вся робота ведеться цілодобово. Задіяні наукові, технічні, економічні можливості всієї країни. В районі аварії працюють організації багатьох союзних міністерств і відомств під керівництвом міністрів, провідні вчені і спеціалісти, військові частини Радянської армії і підрозділи Міністерства внутрішніх справ.

Велику долю роботи та відповідальності взяли на свої плечі партійні, радянські і господарські органи України та Білорусі. Відчайдушно та мужньо трудиться колектив експлуатаційників Чорнобильської атомної електростанції.

Що ж трапилося?

Як доповідають фахівці, у період планового виведення з роботи четвертого блоку потужність реактора раптово зросла. Значне виділення пари і реакція, що потім пішла, призвели до утворення водню, його вибуху, руйнування реактора і пов'язаного з цим радіоактивного викиду. Нині ще зарано остаточно судити про причини аварії. Предметом пильного розгляду урядової комісії є всі аспекти проблеми - конструкторські, проектні, технічні, експлуатаційні.

<...> На адресу ЦК КПРС і Радянського уряду надходять тисячі й тисячі листів, телеграм радянських людей, іноземних громадян, які висловлюють співчуття і підтримку потерпілим. Багато радянських сімей готові взяти дітей на літній час, пропонують матеріальну допомогу. Є немало прохань відправити для виконання робіт в район аварії. Ці прояви людяності, високої моральності не можуть не схвилювати кожного з нас.

<...> Але не можна лишити без уваги та політичної оцінки те, як зустріли подію в Чорнобилі уряди, політичні діячі, засоби масової інформації деяких країн НАТО, особливо США. Вони розгорнули рознуздану антирадянську кампанію. ...Загалом, ми стикнулися зі справжнім нагромадженням брехні - безсовісної і злостивої... Треба, щоб міжнародна громадськість знала, з чим нам довелося зіткнутися. ... І відповісти на питання: чим була продиктована ця найвищою мірою аморальна кампанія? Її організаторів, звичайно ж, не цікавили ні істинна інформація про аварію, ні долі людей в Чорнобилі, на Україні, в Білорусії, в будь-якому місці, країні. Їм треба лише привід звести наклеп на Радянський Союз, його зовнішню політику, послабити вплив радянських пропозицій щодо припинення ядерних випробувань, ліквідації ядерної зброї та одночасно пом'якшити критику поведінки США на міжнародній арені, їхнього мілітаристського курсу. ...Деякі західні політики переслідували цілком визначені цілі: перекрити можливості вирівнювання міжнародних відносин, посіяти нові зерна недовіри і підозри до соціалістичних країн".
Документ 4. Із книги "Чорнобильське досьє КГБ. Суспільні настрої. ЧАЕС у поставарійний період. Збірник документів про катастрофу на Чорнобильській АЕС" (Упорядники Олег Бажан, Володимир Бірчак, Геннадій Боряк. 2019)
8 липня 1986 р.

таємно, екз. № 1

№ 015922

Довідка

За оперативними даними, серед співробітників Київського політехнічного інституту продовжують обговорюватися питання, пов'язані із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Висловлюється обурення відсутністю "правдивої" інформації про радіаційну обстановку в м. Києві. У зв'язку з цим негативно сприймається щотижнева передача Українського телебачення "Вам відповідають учені, в якій йдеться тільки про повну нормалізацію радіаційної обстановки. Серед співробітників інституту шириться думка, що керівники республіки не бажають дослухатися до "голосу мас"... Великий резонанс в інституті отримав виступ І.Драча на з'їзді письменників України, де він начебто згадав, що події Чорнобиля "стали ударом по генетиці української нації"... Через адміністрацію і партком КПІ здійснюються заходи щодо припинення таких розмов.

Заступник директора Музея книги Гламазда Микола Миколайович, на лекціях заявляє, що наявні в Україні АЕС − "це джерела знищення національної культури та української нації, що представники Спілки письменників України прямо заявили про це Першому секретарю ЦК Компартії України".

Стосовно Гламазди М.М. проведено профілактичні заходи.

Солістка Київської філармонії Кондрашевська Лідія Іванівна, ...посилаючись на зв'язки в керівному апараті ЦК КПУ, серед оточення заявляє, що через "критичну ситуацію на 3-му енергоблоку зона радіаційного зараження до кінця липня буде розширена до 200 км, а мешканці м. Києва евакуйовані".

З Кондрашевською Л.І. через адміністрацію філармонії проведена попереджувально-профілактична бесіда.

УКГБ УРСР по м. Києву і Київській області

[Підпис] (Сивец) 8.VII.86 р.

ГДА СБУ. − Ф. 11. − Спр. 992. − Т. 29. − Арк. 318-319. Оригінал. Машинопис.
Документ 5. Зі статті Єгора Лігачова секретаря ЦК КПРС (на час аварії) "Ліквідація ядерної загрози була під силу тільки Радянському Союзу". 12 квітня 2011 року
"...І ось через кілька років, коли перебудова перейшла у фазу "бути чи не бути Радянському Союзу", знайшлися люди, зокрема, із української асоціації "Зелений Свiт", котрі зайнялися "громадським розслідуванням", звинуватили керівництво країни та України в приховуванні даних про аварію, начебто погану організацію відновлювальних робіт. Самі ж вони безпосередньої участі в них не брали, використовували публікації в газетах того часу, вириваючи звідти, а також із урядових повідомлень тільки негативний матеріал.

Про яке замовчування факту аварії може йтися, якщо вже 28 квітня Політбюро прийняло рішення про публікацію повідомлення про ядерну аварію та утворення Урядової комісії. Того ж дня голова Урядової комісії Б.Щербина виїхав у Чорнобиль. 2 травня представники Оперативної групи працювали в зоні ядерної аварії, про що було повідомлено в газетах "Правда" та "Известия", які видавалися в той час щоденно загальним накладом понад 18 млн примірників. До речі, керівництво країни тоді користувалося довірою народу, вселяло в людей спокій та впевненість.

<...> На першому плані діяльності Політбюро, його Оперативної групи, Ради Міністрів [СРСР], Урядової комісії, партійних і радянських органів на місцях було забезпечення людей усім необхідним. За всім, що доручалося, встановлювався строгий контроль.

Наприклад, на засіданні 12 травня було прийнято рішення розглянути питання про доцільність і порядок евакуації дітей, вагітних, матерів, які годують, із Києва і прилеглих населених пунктів.

Того ж дня, перший заступник міністра охорони здоров'я О.П.Щепін і голова Держкомгідромета Ю.А.Ізраель вилетіли в Київ і 13 травня за участі Мінздрава та Академії наук України провели нараду, де одностайно зробили висновок про відсутність підстав для такої евакуації. Відзначили, що "Міністерство охорони здоров'я України припустилося помилок в оцінках радіаційної обстановки, невмотивованих поспішних дій і рекомендацій, які призвели до створення серед частини населення Києва панічних настроїв, поширення брехливих чуток"".

<...> У перші два тижні травня були проведені прес-конференції для радянських і закордонних журналістів, зустрічі з послами іноземних країн. У Чорнобилі були журналісти, двічі - делегації МАГАТЕ, радянські та закордонні парламентарі, міністри та громадські діячі, вчені США, Англії, Франції та інших країн. Генеральний директор МАГАТЕ Г.Блікс публічно зазначив: "Важливий вплив на атомну енергетику в СРСР здійснили відкритість і гласність".
Документ 6. Із книги "Чорнобиль. Документи Оперативної групи ЦК КПУ (1986-1988)" (Упорядники О. В. Бажан, О. Г. Бажан, Г. В. Боряк, С. І. Власенко. 2017)
Стенограма засідання № 3 Оперативної групи Політбюро ЦК Компартії України 5 травня 1986 року

"<...> Тов. ІВАШКО - Сьогодні до нас приїхали журналісти. Треба показати їм, як працюють, як організована охорона здоров'я, освіта, як триває евакуація.

тов. РЕВЕНКО - Ми створили в обкомах партії інформаційну групу, але я вважаю, що це має концентруватися тут. Ми готові надати адреси, людей. Є хлопці, з якими я вчора зустрічався, вони можуть сказати.

тов. КАЧАЛОВСЬКИЙ - Я прошу дати намітки, де, з ким.

тов. ІВАШКО - 8-9 травня приїдуть іноземні кореспонденти.

тов. КАЧУРА - Треба продумати, як показати, де.

тов. КАЧАЛОВСЬКИЙ - Кожна служба повинна серйозно підготуватися, проїхати, подивитися, привести до ладу, підготувати кадри. Треба підготувати грамотно людей.

тов. КАЧУРА - Після всього вони повинні пройти через т. Кравчука [на той час - завідувач відділу пропаганди і агітації ЦК КПУ], він відповідає за те, що вони робитимуть.

тов. КАЧАЛОВСЬКИЙ - Тов. Романенко, подивіться дезактивацію, коли ми будемо зустрічати іноземців особливо. Обов'язково вони захочуть подивитися лікарню.

тов. РЕВЕНКО - Починати треба з медичного одягу, він потворний, починаючи з білизни.

тов. КАЧАЛОВСЬКИЙ - Я можу підписати, щоб видали додатково нові простирадла, білизну.

тов. БОЙКО - Керівники областей, голови облвиконкомів, начальники штабів ЦО зовсім не поінформовані і не готові до вирішення питань, які ми зараз вирішуємо. Люди приїжджають в область, приходять в органи влади, питають, що робити, а їм нічого не можуть відповісти. Не завадило правильно зорієнтувати голів облвиконкомів, начальників ЦО".
Документ 7. Із заяви голови Центрального комітету Українських організацій у Франції Ярослав Мусянович і члена закордонного представництва Української гельсінкської групи Леоніда Плюща. 2 травня 1986 року
"Головними причинами катастрофи є низький рівень радянської технології та якості праці, надмірна централізація радянської системи й пов'язана з нею безвладність уряду УРСР, загальна безвідповідальність радянської влади перед населенням, відсутність народного контролю за діями влади, відсутність інформації <...>. Перші заяви радянського уряду свідчать про те, що влада робить все, щоб населення України, як і інші народи світу, не мали точної інформації про дійсне становище <...>. Державна система секретності і дезінформації є однією з головних перешкод для подолання катастрофи та її наслідків.

Тому ми, українці Франції, звертаємося до народу Франції, до уряду і парламенту з проханням допомогти нашому безправному народові шляхом: 1. Систематичного передання на Україну правдивої інформації про катастрофу і можливі наслідки. 2. Вимогою до урядів УРСР, БРСР та СРСР достовірно інформувати світ про хід подій навколо катастрофи. 3. Вимогою того, щоб ці уряди допустили в Чорнобиль, Київ та інші загрожені райони міжнародні комісії з фахівців ядерної енергетики, медиків, біологів тощо. 4. Вимогою допустити в загрожені райони західних кореспондентів <...>. Чорнобильська трагедія ще раз ставить перед світом українську проблему в СРСР. Україна − член ООН. Ми вимагаємо, щоб всі західні країни мали в Україні посольства і консиляти: це дасть змогу українському народові відстоювати право на самозбереження і розвиток".
Документ 8. Лист киянина А.В.Кузнецова до М.С.Горбачова
"Загальний відділ ЦК КПРС 15 травня 1986 Підвідділ листів

Шановний Михайле Сергійовичу!

Сподіваємося, що Вам відомо про становище, що склалося в Києві. Станом на 7 травня - паніка. Вокзали, аеропорти, автостанції забиті людьми, переважно з дітьми.

Намагаються вивезти, в основному, дітей. Чому склалася така обстановка?

Тому, що приклад у цьому показали керівники всіх рівнів, у тому числі найвищих посад у ЦК КПУ, Раді Міністрів, міськомі, міськвиконкомі, керівники підприємств та установ.

У перші ж післяаварійні дні вони відправили своїх дітей в інші райони країни, навіть відірвали їх від занять у школах. Народ все це бачив, дізнався і кинувся наслідувати їхній приклад. І виникла паніка. Люди кидають роботу, на вокзалі квитків немає. Ніхто нічого не пояснює. Власних дітей врятували, а наших кинули напризволяще.

...Хіба можемо тепер ми, прості люди, рядові комуністи, довіряти керівникам? Особисто я перестав довіряти. Так само кажуть інші. В розвідку з такими керівниками ми не підемо.

Аварія на АЕС розкрила головну виразку нашої дійсності: відірваність верхівки від народу, турбота лише про особисте.

...Наше суспільство зазнало величезних моральних втрат. Все це може призвести до остаточного розвалу нашої країни...

З повагою!

Київський міськом Компартії України

Вх. № К-5856 27.05.1986

Кузнецов А.В. Чл. КПРС із 1950 р."

ДАКО. - Ф.П-1. - Оп.78. - Спр.316. - Арк.35-35 зв.
Чорнобильська катастрофа в художній літературі Цей дощ - як душ
Цей дощ - як душ. Цей день такий ласкавий.

Сади цвітуть. В березах бродить сік.

Це солов'їна опера, Ла Скала!

Чорнобиль. Зона. Двадцять перший вік.

Тут по дворах стоїть бузкова повінь.

Тут ті бузки проламують тини.

Тут щука йде, немов підводний човен,

і прилітають гуси щовесни.

Але кленочки проросли крізь ґанки.

Жив-був народ над Прип'яттю - і зник.

В Рудому лісі виросли поганки,

і ходить Смерть, єдиний тут грибник.

Ліна Костенко. 2019
Чорнобильська Мадонна
...- Чого це Ви, бабо, корову узули?

- А що радіація, Ви, мабуть, не чули?!

- В синових чоботах взута корова -

Нехай же пасеться і буде здорова,

І бабі ще дасть до відра молока,

Така замашна і молочна така.

- Чого це Ви, бабо, уся в целофані?

- Хіба ж я газет не читаю, чи як?

Корову видою на світанні,

Взую, одягну й веду за рівчак...

- Чого це Ви, бабо, з людьми не поїхали?

Коли виселяли із зони село?

- А я серед тої проклятої віхоли

Взяла й зосталася - синам на зло!..

Іван Драч. 1988
Із повісті Юрія Щербака "Чорнобиль". 1987
Валентин Петрович Білокінь, 28 років, лікар "швидкої допомоги" медсанчастини міста Прип'ять:

"25 квітня о двадцятій годині я заступив на чергування. У Прип'яті працює одна бригада "швидкої допомоги" - лікар і фельдшер. А всіх машин "швидких" у нас лише шість.

Коли було багато викликів, ми розділялися: фельдшер ганяв на виклики до "хроніків" - якщо треба зробити укол, а лікар - на складні випадки і дитячі. Під час того чергування ми працювали нарізно, мовби двома бригадами: фельдшер Саша Скачок і я. Диспетчером була Маснецова.

<...> О першій годині сорок-сорок дві хвилини мені передзвонив Саша, сказав, що пожежа, є з опіками, потрібен лікар. Він був схвильований, ніяких подробиць, і повісив трубку. Я взяв сумку, взяв наркотики, бо є з опіками, сказав диспетчеру, щоб зв'язалася з начальником медсанчастини. Узяв з собою ще дві порожні машини, а сам поїхав з Гумаровим.

<...> Ворота, стоїть варта, нас запитують: "Куди їдете?" - "На пожежу". - "А чому без спецодягу?" - "А я звідки знав, що спецодяг буде потрібний?" Я без інформації. Був у самому халаті, квітневий вечір, тепло вночі, навіть без чепчика, без нічого. Ми заїхали, я зустрівся з Кібенком.

Коли розмовляв з Кібенком, я запитав у нього: "Є з опіками?" Він каже: "Обпечених нема. Але ситуація не зовсім зрозуміла. Щось моїх хлопців трохи нудить".

<...> До мене привели хлопця років вісімнадцяти. Хлопець скаржився на нудоту, різкий головний біль, почав блювати. Вони працювали на третьому блоці і, здається, зайшли на четвертий... Я поміряв тиск, трохи підвищений, і хлопець трохи не при собі, якийсь такий... Завів його в машину. А він "запливає" у мене на очах, хоч і збуджений, і водночас такі симптоми - сплутана психіка, не може говорити, почав якось заплітатися, наче ковтнув добрячу дозу спиртного, але ні запаху, нічого...

Блідий. А ті, що повибігали з блока, лише вигукували: "Жах, жах", - психіка у них була вже порушена. Потім хлопці сказали, що прилади зашкалює. ...До "швидкої" прийшли ще троє чи четверо з експлуатації. Усе було як по завченому тексту: головний біль з тією ж симптоматикою - закладене горло, сухість, нудота, блювання.

...Тільки-но я цих відправив, хлопці привели пожежників. У плащах. Кілька чоловік. Вони просто не стояли на ногах. Я застосовував суто симптоматичне лікування: реланіум, аміназин, щоб "зняти" трохи психіку, біль...

<...> О шостій годині і я відчув, що дере в горлі та болить голова. Чи розумів небезпеку, чи боявся? Розумів. Боявся. Та коли люди бачать, що поруч людина в білому халаті, це їх заспокоює. Я стояв, як і всі, без респіратора, без захисних засобів".
Із роману Світлани Алексієвич "Чорнобильська молитва: хроніка майбутнього". 1997
Самотній людський голос. Спогад Людмили Ігнатенко, дружини загиблого пожежника Василя Ігнатенка:

"Я не знаю, про що розказувати... Про смерть чи про любов? Чи воно одне й те саме... Про що?

...Ми недавно побралися... Жили ми в гуртожитку пожежної частини, де він служив. На другому поверсі. І там ще три молоді сім'ї, на всіх - одна кухня. А внизу, на першому поверсі, стояли машини. Це була його служба. <...> Самого вибуху я не бачила. Тільки полум'я. Усе ніби світилося, ціле небо... Високе полум'я. Кіптява. Жар страшний. А його все нема й нема. Кіптява від того, що бітум горів, дах на станції бітумом був заллятий. Ходили, згадував потім, як по смолі. Вогонь збивали, а він повз. Піднімався. Скидали ногами ґрафіт, а він горів... Поїхали вони без брезентових костюмів, як були в самих сорочках, так і поїхали. їх не по передили, їх викликали на звичайну пожежу...

<...> Сьома година... О сьомій годині мені переказали, що він у лікарні. Я побігла, а довкола лікарні вже стояла кільцем міліція, нікого не пускали. Самі машини швидкої допомоги заїжджали. Міліціонери гукали: машини зашкалюють, не підходьте. Не я сама, усі жінки прибігли, усі, в кого чоловіки тої ночі опинилися на станції. Я кинулася шукати свою знайому, вона лікаркою працювала в тій лікарні. Схопила її за халата, коли вона виходила з машини: "Пропусти мене!" - "Не можу. З ним погано. З ними всіма погано". Держу її: "Тільки гляну ти". "Добре, - каже, - тоді біжімо. На п'ятнадцять-двадцять хвилин". Побачила я його... Набряклий весь, запухлий... Очей не видко... "Молока треба. Багато молока! - сказала мені знайома. - Щоб вони випили хоч би по три літри". - "Не п'є ж він молока!" - "Тепер питиме". Багато лікарів, медсестер, особливо санітарок із цеї лікарні за якийсь час захворіють... Помруть... Але ніхто тоді цього не знав.

О десятій рано помер оператор Шишенок... Він помер перший, першого дня... Ми дізналися, що під руїнами лишився другий - Валера Ходемчук. Так його й не дістали. Забетонували. Але ми ще не знали, що вони всі - перші".
Із "Щоденника" Олеся Гончара. Том 3
"29.04.1986. На Чорнобильській атомній вибухнув реактор. Тисячі автобусів погнали до місця катастрофи, не постачивши спецодягом водіїв та лікарів, і вони теж повертаються опромінені... Боже, за віщо ще й це нещастям на наш народ? Після нищення мови, руйнування пам'яток культури (в Чернігові, Житомирі) ще й на дітей України оця чорнобильська Хіросіма...

Місто охоплене тривогою, лікарні, кажуть, переповнені6 а по радіо ще й ні слова інформації - бодрячевська музика та веселенькі пісні... Невже знову, як і після куренівської трагедії, ніхто не понесе відповідальності? З приводу "Чорного яру", виявляється, було висловлено дуже гостре невдоволення: навіщо, мовляв, авторові треба було нагадувати давно забуте? А для того й треба було, щоб щось подібне не повторилось...

30.04.1986. Як тепер виявляється, питання стояло навіть про евакуацію Києва. Але сама природа пощадила киян, погнавши хмару в протилежний від Києва бік, Невдовзі радіоактивна хмара вже опинилась над Скандинавією, зависла над Польщею, стривожила Данію... Весь світ зараз трубить про "ядерну катастрофу В Україні". Чи будуть зроблені належні висновки? Відчутна тенденція применшити розміри трагедії, якась Ковшова (депутатка) вже цвіркоче з телевізора "о приподнятом настроении".

01.05.1986. Початок кінця.

Прелюдія кінецьсвіття. Так зараз сприймається Чорнобиль...

На Хрещатику парад, бадьорі виклики гасел, всі вдають, ніби нічого й не сталося. А команди людей у скафандрах, схожих на марсіан, заносять і заносять до лікарень потерпілих.

<...>

06.05.1986. Вчора виступав переляканий міністр здоровоохорони, давав нарешті населенню поради. П'ять днів мусило зійти після катастрофи, щоб тільки зараз міністр спромігся на мудру пораду: кидати взуття за порогом і підлогу протирати мокрою ганчіркою. Оце "ускорєніє!" 5 діб роздумувало начальство, щоб родити таку мудру пораду.

<...>

17.12.1988. ...Вражає, як дружно відгукнулася країна на вірменську трагедію. Весь світ відгукнувся!

А чому такого співчуття не викликала до себе Україна в дні чорнобильські, не менш трагічні? Мабуть, тому, що наша бюрократія все зробила, щоб потопити горе народне в потоках дезінформації і справжні масштаби лиха від світу були приховані, як під час голоду 1933-го, коли Заходові Сталін велів відповісти: "У нас голода нет, и в помощи мы не нуждаемся..."

Кати, нелюди, скільки чорноти на їхній совісті..."
Чорнобильська катастрофа у публікаціях і виданнях
1. Андрющенко Едуард, Трещанін Дмитро. Нові розсекречені документи КДБ про Чорнобиль: спецоперації, пропаганда і підміна зразків // Радіо "Свобода" - Режим доступу: https://cutt.ly/HtZpSlh

2. Барановська Наталя. Чорнобильська трагедія. Нариси з історії // 2011 - Режим доступу: https://cutt.ly/MtZpAS3

3. Бурштинська Христина. Останньою краплею став Чорнобиль: фрагменти спогадів із мемуарного видання "Товариство, яке змінило Політехніку" // Режим доступу: https://cutt.ly/wtZpSJT

4. Ворожко Тетяна. Чорнобиль пришвидшив розпад СРСР, вважають історики // Режим доступу: https://cutt.ly/VtZpHED

5. Герасим Андрій. Як, цензуруючи Чорнобиль, КДБ програв країну. Хроніки із секретних архівів // Режим доступу: https://cutt.ly/ltZpJqg

6. Плохій Сергій. Чорнобиль. Історія ядерної катастрофи / Плохій Сергій, К., 2019. - 400 с.

7. Позняк Наталка. Чорнобиль. Говорить КГБ // Тиждень.UA - Режим доступу: https://cutt.ly/htZpKg4

8. Файзулін Ярослав. "Чорнобильська трагедія" // Український інститут національної пам'яті - Режим доступу: https://cutt.ly/GtZpLoy

9. Цюпин Богдан. Після Чорнобиля українці відкинули, а потім вимушено сприйняли атомну енергетику // - Режим доступу: https://cutt.ly/vtZpLMN

10. Чернявська-Набока Інна. 1988: пeрша нелегальна маніфeстація на Хрeщатику. Як це було" // Історична правда - Режим доступу: https://cutt.ly/otZpZMZ

11. Чорнобильське досьє КҐБ. Суспільні настрої. ЧАЕС у поставарійний період: збірник документів про катастрофу на Чорнобильській АЕС / Відп. ред. В. Смолій. Галузевий державний архів Служби безпеки України; Інститут історії України НАН України; Український інститут національної пам'яті. ‒ К., 2019. ‒ 1200 с. - Режим доступу: https://cutt.ly/NtZpXc7

12. Чорнобиль. Документи Оперативної групи ЦК КПУ (1986‒1988) / Упоряд.: О. В. Бажан, О. Г. Бажан, Г. В. Боряк, С. І. Власенко; Відп. ред. В. А. Смолій. НАН України. Інститут історії України; Центральний державний архів громадських об'єднань України. - К.: Інститут історії України, 2017. - 830 с. - Режим доступу: http://resource.history.org.ua/item/0013084

13. 1986: Чорнобиль. Переговори диспетчерів 26 квітня // Історична правда - Режим доступу: https://cutt.ly/MtZpVEc
Чорнобильська катастрофа у кінематографі

# data[].attributes.attachment_link.title
Інформаційні матеріали до річниці аварії на Чорнобильській АЕС

# data[].attributes.attachment_link.description
26 квітня 1986 року - день найбільшої в історії людства техногенної катастрофи. Під час експерименту на 4-му реакторі Чорнобильської атомної електростанці...

# data[].attributes.headline
Цікаві факти про козаків

# data[].attributes.subject
Цікаві факти про козаків

# data[].attributes.body
https://dovidka.biz.ua/tsikavi-fakty-pro-kozakiv/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Цікаві факти про козаків коротко розкажуть для дітей та дорослих про звичаї запорізьких козаків, їх життя та закони.

Цікаві факти про українських козаків

Українське козацтво надзвичайно цікаве та важливе явище в історії як нашої країни так і світу. Кілька століть історії України пов'язані з козацтвом. Перші письмові згадки про козаків датуються 1489 роком. Слово "козак" означає вільна, озброєна людина. Козаком міг стати будь-хто із бажаючих, якщо він: вільна і незалежна людина; сповідує православну віру; говорить українською мовою; пройшов семирічне військове навчання.

Жили козаки за Дніпровими порогами, тому їх і називали за пороз ькими, або запорожцями. Захищаючись, козаки будували укріплення з січених дерев'яних колод - січі. Звідси і пішла назва Січ - табір козаків, огороджений зміцненням з січених колод.

Перша Січ була заснована у 1556 році за дніпровськими порогами на острові Хортиця. Її засновником був Дмитро Вишневецький, в народних думах і піснях згадується, як козак Байда.

Запорізька Січ була першим демократичним об'єднанням в усьому світі. Всі рішення та питання стосовно життя, побуту та діяльності вирішувалися на загальних зборах-радах. Правом голосу користувався кожен козак. Голосували козаки шапками. Скільки шапок злетить у повітря - стільки підтримки й отримувало питання.

А знаменита "Конституція Пилипа Орлика" 1710 року закладала підвалини антикорупційного законодавства, які й нині застосовуються. Так, вона унеможливлювала узурпацію влади. Наприклад, документ передбачав, що військові старшини мають бути обрані вільним голосуванням, що гетьман не має права самовладно привласнювати те, що належить громаді, не має права розділяти громадське майно між іншими людьми.

Усі ми знаємо, що козаки носили оселедець і це був для них важливий атрибут. Носити його мав право тільки той козак, який пройшов усі випробування. Одним із найганебніших покарань у козаків було саме відрізання "оселедця". Козаки вважали, що завдяки "оселедцю" вони можуть потрапити до раю. Вірили, що коли вони загинуть у бою, Бог витягне їх із пекла за чуба. А ще козаки казали: "Як на війні загину - мене ангел понесе в небо за чуприну".

Козаки жили в куренях, які плели з хмизу й укривали кінськими шкурами. Їх завжди залишали відкритими, щоб мандрівник чи просто перехожий міг зайти, поїсти і перепочити.Однак існувало суворе правило: з куреня нічого не можна було виносити, а порушників чекало покарання.

К озацькі закони загалом були досить жорстокими. Так за вбивство побратима вбивцю могли поховати живцем разом з загиблим, або бити кийками до напівсмерті. Смертю каралося і розпивання алкогольних напоїв у військових походах. Крадіжка загального січового майна також каралося смертю. За невиправдане нанесення важких травм (під час бійки, сварки чи внаслідок зловживання алкоголем) могли переламати одну ногу. За більш тяжку провину ламали руку і ногу, що фактично прирівнювалося до відлучення від козацького ремесла.

Існує думка, що у мирний час козаки лише те й робили, що пили та гуляли. Звісно без міцних напоїв не завжди обходилося, але все ж козаки приділяли більшість часу військовим тренуванням, а також полюбляли культурний відпочинок. Улюбленими розвагами козаків були пісні і танці, гра на різних музичних інструментах і показові бої, в яких перемагали найвитриваліші, найспритніші та найсильніші. Також доволі багато справ в козаків було й по господарству, адже жінок на Січі не було взагалі. Однак, в зимівниках (козацьких поселеннях, де більшість козаків жили в мирний час) дозволялося проживати разом із сім'єю.

Улюбленими стравами запорожців були бринза - солений овечий сир і пастрома - в'ялене м'ясо. Їли козаки із одного казана. Його вважали однією зі святинь Січі. Якщо козаки були чимось не вдоволені, то бунт починався із того, що перевертили казан.

Існують легенди, що деякі козаки володіли надзвичайними вміннями. Про них говорили, що їх "шабля не рубає, куля не влучає, вороже око не бачить". Таких козаків називали характерниками. Одним із найбільш відомих козаків, про надзвичайні здібності якого говорять і досі, є Іван Сірко.

Середня тривалість життя європейця у XVI ст. становила 60-70 років, тоді як запорожця - 80-90 років (якщо, звичайно, йому вдавалося пройти всі битви та вижити). Медицина тоді була дуже своєрідна. До прикладу, для зупинки кровотечі козаки використовували все, що було під рукою: цукор, мед, тютюн, сажу, пережований хліб. Рану ретельно присипали сіллю, вважаючи, що вона хоч і пече спочатку, але сприяє загоєнню. Так само для загоєння рани вони могли прикласти до хворого місця розтерту із слиною землю.

Козаче військо складалось з піхоти, кінноти й артилерії. Найзагрозливішою силою запорожців була кіннота.

Під час степових походів запорожці розбивали табір. Його огороджували декількома рядами возів, скріплених ланцюгами. На озброєнні в козаків були гармати-гаубиці, гармати, самопали, пістолі, списи, шаблі, луки, стріли, клинки й кинджали. Військо запорізьке було озброєне найкращою зброєю тих часів, вони були неперевершеними стрільцями.

У морські походи козаки вирушали на великих човнах - чайках. В один човен поміщалось від 50 до 70 осіб. Козацький флот налічував до 300 чайок. Для морських походів обирали найхмарніші дні й найтемніші ночі. Чайки виходили із Січі та спускалися до Чорного моря. Шлях від гирла Дніпра до Малої Азії козаки долали за 40 годин.

Ці козацькі судна можна сміливо назвати праобразом сучасних підводних човнів, адже вони були побудовані особливим чином, з використанням подвійного дна. Між двома днищами човна розміщували вантаж-баласт, завдяки якому судно занурювалося в воду, це давало можливість непомітно підпливти до недругів. Перед боєм же цей баласт викидався, а човен виринав на поверхню.. Це ставало справжнім шоком для ворогів, адже ніхто навіть не думав що човен з козаками може виринути з морських глибин. Задля досягнення такого ж ефекту несподіванки часто використовували й інший метод, а саме перевертали чайки догори дном. Козацькі чайки були і лишаються неперевершеними зразками суднобудування, ці човни були надзвичайно міцні, але в той же час легкі та маневрені.

Козаки завжди вирушали у похід тільки з правої ноги. Таким чином вони засвідчували, що йдуть на "правеє діло".

Кожен воїн брав з собою якісь обереги у бій. Найпоширеніші серед них - хустка, вишитий рушник, хрест або жменька рідної землі - на випадок, якщо доведеться вмерти на чужині.

Танець гопак нині асоціюється з козаками, але за історичними даними у ті часи це було бойове мистецтво. Маленьких хлопчиків вчили танцю від самого дитинства. Цікаво, що при цьому жінкам було заборонено відтворювати гопак. Гопак також був способом бойової підготовки на Січі. Та згодом плавні рухи почали ставати ритмічними, а після знищення Січі взагалі перетворилися на український народний танець, який зараз часто виконують на сценах.

# data[].attributes.attachment_link.title
Цікаві факти про козаків - Dovidka.biz.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Цікаві факти про козаків коротко розкажуть для дітей та дорослих про звичаї запорізьких козаків, їх життя та закони. 10 фактів про козаків

# data[].attributes.headline
Ресурс для презентації досліджень 

# data[].attributes.subject
Ресурс для презентації досліджень 

# data[].attributes.body
https://www.canva.com/

# data[].attributes.attachment_link.description
Canva is a free-to-use online graphic design tool. Use it to create social media posts, presentations, posters, videos, logos and more.

# data[].attributes.headline
Ресурс для створення презентації роботи 

# data[].attributes.subject
Ресурс для створення презентації роботи 

# data[].attributes.body
Перейдіть за посиланням  і оберіть шаблон для презентації вашої роботи https://www.canva.com/uk_ua/stvoryty/komiksy/

# data[].attributes.headline
Ресурс для презентації досліджень 

# data[].attributes.subject
Ресурс для презентації досліджень 

# data[].attributes.body
https://www.canva.com/

# data[].attributes.attachment_link.description
Canva is a free-to-use online graphic design tool. Use it to create social media posts, presentations, posters, videos, logos and more.

# data[].attributes.headline
Ресурс для створення презентації результатів дослідження

# data[].attributes.subject
Ресурс для створення презентації результатів дослідження

# data[].attributes.body
Перейдіть за посиланням і оберіть шаблон для презентації вашої роботи https://www.canva.com/uk_ua/stvoryty/komiksy/

# data[].attributes.headline
Ресурс для створення історії про Україну

# data[].attributes.subject
Ресурс для створення історії про Україну

# data[].attributes.body
Перейдіть за посиланням і оберіть шаблон для вашої історії. https://www.canva.com/uk_ua/stvoryty/komiksy/

# data[].attributes.attachment_link.title
Як створити власні комікси онлайн за шаблоном — Canva

# data[].attributes.attachment_link.description
Користуйтесь простими інструментами Canva, щоб створити комікси власного дизайну онлайн! Зареєструйтесь та отримайте доступ до безкоштовних шаблонів коміксів.

# data[].attributes.headline
Ресурс для представлення результатів роботи

# data[].attributes.subject
Ресурс для представлення результатів роботи

# data[].attributes.body
Перейдіть за посиланням і оберіть шаблон для презентації вашої роботи https://www.canva.com/uk_ua/stvoryty/komiksy/

# data[].attributes.headline
Ресурс для презентації досліджень 

# data[].attributes.subject
Ресурс для презентації досліджень 

# data[].attributes.body
https://www.canva.com/

# data[].attributes.attachment_link.description
Canva is a free-to-use online graphic design tool. Use it to create social media posts, presentations, posters, videos, logos and more.