# data[].attributes.body
PASOŠ ZA UČENJE

# data[].attributes.body
-Kako se porodica uključuje u program vrtića?
-Kako učimo?
-Zašto je važan prostor u vrtiću?
-Zašto idemo napolje?
-Šta radi vaspitač i zašto je važan?
-Šta nosimo u školu?
-Zašto se igramo?

# data[].attributes.body
https://zelenaucionica.com/kako-prepoznati-da-je-dete-u-vrticu-nesrecno-i-da-mu-se-nesto-desava/

# data[].attributes.body
Video -Predstavljanje Novih osnova

# data[].attributes.attachment_link.title
prof.dr. Dragane Breneselović „Na putu do novih osnova PVO“

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ako biste pitali šestogodišnju mene kako sam se osećala zato što nisam išla u predškolsko tokom bombardovanja naše zemlja 1999.godine, rekla bih vam bez zadrške, da mi je nedostajalo moje društvo, naši mali rituali u sobi i dvorištu škole. Dvadesetšestogodišnja ja oseća isto, i više nego ikad razmišlja o funkciji obrazovanja, ne samo svog već obrazovanja uopšte.

Igrom slučaja moje uže profesionalno usmerenje upućuje me ne samo na promišljanje funkcije obrazovanja u vremenima vanrednih okolnosti, već funkcije digitalnih tehnologija u procesu obrazovanja i građenja odgovornog ponašanja i delovanja u situaciji pandemije.

Više nego ikad imam potrebu da govorim o funkciji obrazovanja i o mogućnosti da se sa upotrebom različitih digitalnih tehnologija (uređaja, platformi, programa i aplikacija) podrži ovaj proces i njegove funkcije tokom pandemije korona virusa.

U iznenadnoj situaciji, kakva je ova u kojoj smo trenutno, jedna od preduzetih mera zaštite na nivou države jeste prestanak rada vaspitno-obrazovnih ustanova i odvijanje nastave putem različitih platformi.

Zbog toga se otvara pitanje na koji način vaspitači, učitelji, nastavnici i profesori mogu koristiti da ostanu u kontaktu sa svojom decom, učenicima i studentima ne samo zarad usvajanja određenih sadržaja koji su predviđeni planom i programom (jer kao što vidimo naši planovi se često ne sprovedu onako kako smo predvideli) već da bi gradili odgovoran odnos prema sopstvenoj dobrobiti i dobrobiti drugih ljudi u vreme širenja virusa i u vanrednim situacijama.

Na taj način postaje više nego jasno zašto za obrazovanje kažemo da je životno i kontekstualizovano i zašto njegova funkcija ne može da bude svedena na usvajanje sadržaja već da seže u građenje odnosa prema drugima, u pitanje bezbednosti, aktivizma, odgovornog delovanja i brige izražene prema sebi i drugima.

Sa željom da pomognem u situaciji koja podrazumeva „ obrazovanje u karantinu", u nastavku teksta ću predložiti neke od platformi koje meni svakodnevno, posebno u ovakvim situacijama, pomažu da učim, da se družim, da brinem i budem zbrinuta, da delam i delujem. Sledeće platforme učinile su mi se korisne, posebno što je najveći broj njih besplatan i lak za korišćenje, a omogućavaju da kreirate kurseve, delite različite sadržaje, održavate komunikaciju putem video poziva, poruka, konferencijskih razgovora, da postavljate i delite postove, komentare, da učenje jezika organizujete kroz vežbanja koja nude, pravite upitnike, prezentacije, podkaste koje će vaši učenici slušati, ili možda čak poslušate neke od onlajn kurseva koje već nude:

Uz platforme koje su prethodno ponuđene (nekima možete pristupiti putem telefona tako što ćete ih skinuti putem Plej prodavnice (PlayStore) ili App prodavnice (AppStore)) uvek možete da se oslonite i na one koje su i vama i deci iskustveno bliskije i koje svako od nas koristi - Facebook, Viber, Whatsapp, Instagram, Skype. Više o različitim platformama koje možete koristiti u radu sa uputstvima možete pronaći i na sajtu Zavoda za unapređivanje vaspitanja i obrazovanja (ZUOV).
Vanredne mere zahtevaju prijateljske savete - budite kreativni i otvoreni za predloge dece, roditelja i svojih kolega. Učite sa njima i od njih. Neka prethodno navedene digitalne alatke budu podrška da ostanete u vezi za vreme vanrednog stanja ali neka budu i način da ne usvajate samo sadržaje koje ste predvideli pripremom, planom i programom već da gradite odnos prema upotrebi tehnologija u obrazovnom procesu, zagovarate odgovorno ponašanje tokom pandemije korona virusa i budete aktivni na planu promovisanja zdravih navika, bezbednosti i savesnog ponašanja. O autoru: Jelena Stojković je stipendistkinja Fondacije Novak Đoković. Fondacija je 2018. godine započela saradnju sa Filozofskim fakultetom Univerziteta u Beogradu, sa ciljem stvaranja lidera u istraživanju oblasti obrazovanja i razvoja u ranom detinjstvu. Zahvaljujući stipendiji danas Jelena pohađa doktorske studije na Filozofskom fakultetu, na Odeljenju za pedagogiju i andragogiju. Oblast njenog istraživanja odnosi se na specifičnost ranog detinjstva i obrazovanja u modernom društvu, pitanja dečjih prava i njihove participacije u modernom društvu, kao i uloge digitalnih tehnologija u ranom dečjem razvoju.

# data[].attributes.attachment_link.title
15 korisnih online platformi za nastavnike tokom pandemije korona virusa | Novak Djokovic Foundation

# data[].attributes.attachment_link.description
Ako biste pitali šestogodišnju mene kako sam se osećala zato što nisam išla u predškolsko tokom bombardovanja naše zemlja 1999.godine, rekla bih vam bez zadrške, da mi je nedostajalo moje društvo, naši mali rituali u sobi i dvorištu škole. Dvadesetšestogodišnja ja oseća isto, i više nego ikad razmišlja o funkciji obrazovanja, ne samo svog već obrazovanja uopšte.

# data[].attributes.headline
Inspirativan video u duhu Novih osnova -Kreativno mišljenje 

# data[].attributes.subject
Inspirativan video u duhu Novih osnova -Kreativno mišljenje 

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=uVj4YtcbD9o&t=344s

# data[].attributes.body
Članak o dobrobiti

# data[].attributes.headline
Priručnik za organizaciju i sprovođenje učenja na daljinu u uslovima vanredne situacije

# data[].attributes.subject
Priručnik za organizaciju i sprovođenje učenja na daljinu u uslovima vanredne situacije

# data[].attributes.attachment_link.title
prof.dr.Živke Krnjaja „Kaleidoskop – lepe slike o programima PVO“

# data[].attributes.body
O rezilijentnosti

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mnogo je već bilo reči o tome kako deci olakšati ovu situaciju u kojoj se nalazimo, kako im pomoći da razumeju ono što se dešava, kako ih umiriti i naučiti ih da pobede strah. Ono o čemu sigurno razmišljamo svi jeste - šta kad ovo sve prođe? Da li ćemo moći da se rukujemo, sedimo u parkiću i razgovaramo ili u restoranu popijemo kafu ne razmišljajući o tome da li je šoljica dobro oprana?

Odgovor na ova pitanja potražili smo od Nevene Lovrinčević, kliničkog psihologa i autora više knjiga za roditelje.

"Ovih dana mogli da čujemo da '...posle ovoga više svet neće biti isti...'. U neku ruku to je i tačno. Značajna iskustva, dobra ili loša menjaju nas. Stoga, ako se nadamo da ćemo posle ove pandemije, kada god i kako god da se ona završi, stvari biti u potpunosti 'po starom', i da će sve biti kao da smo se probudi li iz lošeg sna, teško da će se to desiti." - kaže Nevena Lovrinčević.

Dodaje i da iskustva poput ovog koje upravo stičemo ne spadaju u ona koja možemo obrisati gumicom.

"Naravno, to ne znači da ćemo i dalje osećati sve ono što sada osećamo. Osećanja straha i uznemirenosti koja se kod većine nas javila, pored toga što predstavljaju normalnu reakciju na situaciju u kojoj smo se našli imaju i zaštitnu ulogu. Čine nas opreznim, pa smo time smo poboljšali svoje šanse da se zaštitimo i od infekcije jer vođeni strahom preduzimamo i mere sopstvene zaštite." - tvrdi Lovrinčević.

Kaže da ipak, koliko god da je osećanje straha normalno i očekivano, ne smemo da dopustimo da nas preplavi. U tom smislu, potrebno je da pratimo uputstva nadležnih stručnjaka (pri čemu naglašava da tu ne misli na poplavu "stručnjaka" koji bez dana Medicinskog fakulteta neštedimice dele savete preko društvenih mreža).

"Dakle, prateći uputstva onih koji o svemu ovome znaju mnogo više od nas postepeno ćemo se vraćati u normalne tokove života. Kao što je bilo normalno to što smo u situaciji kada je epidemija počela osećali strah, normalno je i da se u situaciji postepenog vraćanja u svakodnevne aktivnosti osećamo donekle uplašeno i uznemireno. Ipak, potrebno je da se usmerimo na svoje aktivnosti, i da od njih ne odustajemo bez obzira na to što osećamo."

Svi bi, tvrdi Nevena Lovrinčević, trebalo da se setimo da koliko god da su osećanja važna, ona nisu sve što smo mi.

"Zato, kada procenite da nešto treba da uradite (odete na posao, u prodavnicu, kafić....) ne odustajte zato što se osećate zabrinuto ili uznemireno. Zaštite se onako kako mislite da treba i jednostavno: uradite to. Korak po korak vratićete se u normalne tokove, a ako ćete u početku zbog toga osećati uznemirenost podsetite se da je to normalno. Pričajte sa bliskim ljudima o tome i uverićete se da u tome niste sami."

Nevena kaže i da decu ne treba na to posebno pripremati. Najbolja priprema će deci biti vaše ponašanje. Ako ste vi funkcionalni (nekada i pored toga što se osećate neprijatno) i deca će se lakše vratiti u normalne tokove i svakodnevne aktivnosti.

"Naravno, ako tokom ovog procesa smatrate da ne možete da izađete na kraj sa svojim osećanjima, ili vas određene misli i uverenja opterećuju u meri da vas preplavljuju ili blokiraju, obratite se stručnjaku, psihologu, koji će vam pomoći da tu situaciju prevaziđete." - zaključuje ona.

Iako sada verovatno osećate nelagodu čak i kada gledate film u kojem je prikazana neka gužva i ljudi koji ne drže "propisanu razdaljinu od dva metra", imajte na umu da će vremenom, kako vreme bude prolazilo a situacija se opuštala, postajati lakše.

# data[].attributes.attachment_link.title
Како ћемо се, после овога, вратити нормалном животу? - Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.description
Много је већ било речи о томе како деци олакшати ову ситуацију у којој се налазимо, како им помоћи да разумеју оно што се дешава, како их умирити и научити их да победе страх. Оно о чему сигурно размишљамо сви јесте - шта кад ово све прође?

# data[].attributes.body
Priručnik za roditelje..

# data[].attributes.attachment_link.title
PRIRUČNIK ZA RODITELJE U VANREDNOJ SITUACIJI.pdf

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kada mama i tata često, svakog dana bar sat vremena, kvalitetno razgovaraju sa decom, oni zapravo treniraju njihove neverbalne veštine, ali i sposobnost rasuđivanja, rešavanja problema

Što više razgovarate sa svojom decom, ona će biti inteligentnija - tvrde naučnici sa jednog njujorškog univerziteta. Istraživači su sproveli studiju koja je pokazala da je svaki dijalog odraslih i mališana lekovit.

Kada mama i tata često, svakog dana bar sat vremena, kvalitetno razgovaraju sa decom, dodeljuju im različite zadatke, sa njima raspravljaju na konstruktivan način, oni zapravo treniraju njihove neverbalne veštine, ali i sposobnost rasuđivanja, rešavanja problema i razvoja prostornog razmišljanja. Tako mališani postaju inteligentniji zreli ljudi, sa bogatim rečnikom i još bogatijom maštom.

Jer članovi porodice jesu prvi učitelji dece, a količina izgovorenih reči je različita za različite porodice. Tako neka deca čuju dvostruko više reči od odraslih oko sebe od ostalih vršnjaka.

Tim naučnika je zaključio i sledeće, apelujući na roditelje da što više pričaju sa svojim naslednicima:

Količina reči koje stariji izgovore u detetovoj okolini pozitivno se odražava na njegove kognitivne sposobnosti.

Mališani koji komuniciraju sa odraslima koristeći bogat i raznovrstan vokabular, gomilaju reči i formiraju zavidan rečnik, koji će kasnije vešto koristiti u svakodnevnom životu.

Kada roditelji podstiču decu da istražuju u samoizražavanju, pospešuju njihovo logičko rezonovanje, smanjuju šansu za pojavu anksioznosti i agresije.

# data[].attributes.attachment_link.title
Više razgovora - pametnija deca: Roditelji su prvi učitelji

# data[].attributes.attachment_link.description
Kada mama i tata često, svakog dana bar sat vremena, kvalitetno razgovaraju sa decom, oni zapravo treniraju njihove neverbalne veštine, ali i sposobnost rasuđivanja, rešavanja problema Što više razgovarate sa svojom decom, ona će biti inteligentnija - tvrde naučnici sa jednog njujorškog univerziteta.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Dislalija je nemogućnost ili nepravilnost u izgovoru pojedinih glasova.Predstavlja jedan od najučestalijih govornih poremećaja kod dece predškolskog uzrasta.Istraživanja pokazuju da na ovom uzrastu 20-30 procenata dece pokazuje odstupanja u izgovoru glasova.

Supstitucija:Ukoliko dete umesto odredjenog glasa izgovara neki drugi glas.Naprimer umesto kruška kaže kruska.

Uzroci nastanka

Uzroci dislalija mogu biti poremećaji u anatomiji govornih organa(organski uzroci):rascepi usana i nepca,visoko nepce,anomalije u gradji vilice i zuba,kratak fernulum,slabije pokretan jezik, oštećenje sluha .

Mnogo češće mogu biti uzrokovani psihološkim i socijalnim faktorima(funkcionalni uzroci):loš govorni model koji dete usvaja,loš fonemski sluh, infantilni govor(posledica emocionalnih sukoba),roditeljski perfekcionizam,bilingvizam(paralelno učenje dva jezika),nedovoljna verbalna stimulacija.

Kada se obratiti stručnjaku?

Dislalije se relativno lako i brzo tretiraju ukoliko se javite kada primetite određena odstupanja u izgovoru glasova.Što duže čekate ,teže i duže će trajati korekcija odredjenog glasa.Dakle nikad nije rano da se javite logopedu.

# data[].attributes.attachment_link.title
Šta je dislalija? Kada se javiti logopedu... - Zdravo i srećno dete

# data[].attributes.attachment_link.description
Supstitucija:Ukoliko dete umesto odredjenog glasa izgovara neki drugi glas.Naprimer umesto kruška kaže kruska. Uzroci dislalija mogu biti poremećaji u anatomiji govornih organa(organski uzroci):rascepi usana i nepca,visoko nepce,anomalije u gradji vilice i zuba,kratak fernulum,slabije pokretan jezik, oštećenje sluha .

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ја сам мама дечака од 3,5 године. Мој син има проблем са муцањем и недовољним фондом речи. Овим путем ћу поделити своју причу са вама.

Када и како сте приметили да Ваше дете има проблем? Како сте се осећали?

Нешто пре трећег рођендана за вечером смо приметили да отежано прича. Тешкоће су постајале све учесталије. Осећала сам се немоћно. Желела сам да му помогнем, а нисам знала како. Прогонио ме је осећај кривице, јер сам била сигурна да је моја грдња томе допринела. У разговору са баком једном приликом она ми је саопштила да сматра да је она крива, јер је тата имао сличан проблем и да је она њему викнула и тако испровоцирала исти проблем код тате. Тата је осећао кривицу, јер је и сам имао исти проблем у детињству и жалио је што син пролази сличним путем. Сада знам да нико од нас није крив и да је узрок нешто сасвим друго.

Коме сте се обратили? Како је изгледао почетак терапије?

Будући да је наша бака педијатар, питала сам је за савет. Предложила је консултацију са логопедом. Отишли смо у свој дом здравља и добили савет од логопеда да ће проћи само од себе за три месеца и да је претпоставка да се ради о физиолошком муцању. Ми нисмо имали мира, те смо затражили још једно мишљење стручњака. Тада нам је речено да дечак има недовољно развијен језик. Његов речник је био скроман, говор неразумљив и правио је граматичке грешке. То је могао бити узрок муцања, те нам је саветован логопедски третман. Ми смо то прихватили и заправо тада почињу највеће тешкоће.

Требало се суочити са проблемом и рећи наглас да детету треба помоћ. Били смо уплашени, затечени и сплетени. Једно је било јасно, а то је да је цела породица сагласна да ћемо се борити. Једни другима смо били подршка и ослонац. Почетак терапије је био стресан, тежак и фрустрирајући. Пред нас су се почели постављати захтеви и задаци. Требало је много тога променити. Доста ствари које смо радили на један начин требало је избрисати и почети од почетка. Задатке смо пре свега имали ми као родитељи, а требало их је проширити на целу породицу. Терапија се није односила само на дете, као што се најчешће помисли.

Шта се променило у Вашим животима након терапије? Шта терапија представља за Вас, дете и породицу уопште?

Кроз пар месеци упорног рада, како терапеута тако и нас родитеља и детета, ситуација се значајно променила на боље. Моје дете сада радо одлази на третмане. Променио се у понашању и односу са другим људима. До јуче се скривао иза мене, а данас је са сестром ишао у продавницу и сам тражио од продавца шта му треба, платио и поносан дошао кући. Мој син се отворио и постао једно весело и насмејано дете. Околина је почела да примећује разлику. Сада жели да комуницира са свима, а његов говор је постао разумљив. Раније су га разумели укућани, а сада га разумеју сви. Сада терапија представља задовољство и мени и детету. Он се осећа важним јер иде код својих логопеда. То је место где он има прилику да учи, има задатке које испуњава и зато се осећа важним, паметним, успешним. Његово самопоуздање расте из дана у дан.

Наша терапија је у току. Кроз њу учимо и ја и дете. Ја сам спокојнија као мама када могу да се консултујем и разрешим сваку дилему. Не знам колико ће нам још времена и рада требати да проблем буде у потпуности решен, али ми улива поверење досадашњи напредак. Свесна сам да се морам наоружати стрпљењем.

Мој савет родитељима је да питају све што их мучи. Потражите мишљење више стручњака и изаберите коме ћете поклонити поверење. У нашем случају то су биле Ивана и Ирена Аврамовић, две сјајне девојке које су нашем сину много помогле.

Након тога, наоружајте се стрпљењем и храбро напред!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Александра Цвјетић

# data[].attributes.attachment_link.title
Шта кад дете почне да муца? - Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.description
Ја сам мама дечака од 3,5 године. Мој син има проблем са муцањем и недовољним фондом речи. Овим путем ћу поделити своју причу са вама. Када и како сте приметили да Ваше дете има проблем? Како сте се осећали? Нешто пре трећег рођендана за вечером смо приметили да отежано прича.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Različita istraživanja pokazuju ono što i roditelji instinktivno osećaju kada ne žele da udaraju svoju decu ali ne znaju šta drugo da rade - batine uče decu da koriste nasilje za rešavanje problema. Osim toga, i najsuptilniji oblik batina utiče na detetovo samopoštovanje, sputava entuzijazam i saradnju, i pravi od njega buntovnika.

A zamislite porodicu koja zna da rešava sve konflikte i probleme bez upotrebe sile i nasilja, porodicu sa kreativnim rešenjima za probleme. To možete da budete i vi! Puno je alternativa za batine a rezultat su mirni roditelji i još mirnija deca.

Evo nekoliko načina pomoću kojih i vi možete da izbegnete batine. Dovoljno je da samo malo kontrolišete vaše postupke, reči i emocije.

Smirite se

Ako ste ljuti i van kontrole i krenete da udarite svoje dete, pokušajte prvo da trenutno nastalu situaciju stavite po strani. Smirite se. Jedino smireni možete da pronađete alternativu ili rešenje problema. Roditelji su često pod stresom i zbog toga gube kontrolu nad sobom. Ako ne možete situaciju da ostavite po strani prvo što treba da uradite je da napravite korak unazad i izbrojite do deset.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kako da vaspitate dete a da ne koristite batine

# data[].attributes.attachment_link.description
Različita istraživanja pokazuju ono što i roditelji instinktivno osećaju - batine uče decu da koriste nasilje za rešavanje problema. Osim toga, i najsuptilniji oblik batina utiče na detetovo samopoštovanje, sputava entuzijazam i saradnju, i pravi od njega buntovnika. Evo nekoliko načina pomoću kojih i vi možete da izbegnete batine.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
klokanica postala

Kada se djeca igraju, ona su mindful: sva njihova pažnja usmjerena je na igru. Ukoliko ih nešto razljuti ili rasplače, dovoljno je preusmjeriti njihovu pažnju na neki drugi predmet ili aktivnost i već se u sljedećem trenutku mogu smijati. Iz sveg ovog možemo zaključiti da je djeci najvažnije ono što se događa ovdje i sada

Ako želite kod djeteta unaprijediti vještine koncentracije i pažnje, regulacije emocija, umirivanja, empatije i samoprihvaćanja, tada je mindfulness odličan izbor.

Što je uopće mindfulness?

Biti mindful znači biti svjestan. Biti potpuno svjestan (mindful) znači obratiti pažnju na sadašnji trenutak i sve što se primjećuje je ovdje i sada, bilo oko nas, bilo u nama samima.

Osim što nam omogućava da bogatije proživljavamo životne trenutke (pa i one najmanje među njima koji često prođu nezamijećeno), mindfulness nam pomaže umiriti se, sabrati svoje misli i reagirati svjesnije u stresnim životnim situacijama. Prestajemo biti "marionete" vlastitih misli i raspoloženja ili vanjskih okolnosti.

Također, mindfulness nam omogućuje da prema sebi i prema drugima razvijemo otvoren i empatičan stav. S takvim stavom postajemo manje kritični prema samima sebi i prema drugima dok se jača naše samopoštovanje i prihvaćanje ljudi oko nas.

Mindfulness je i mentalni trening koji putem vježbanja usmjeravanja pažnje poboljšava percepciju, koncentraciju, učenje i pamćenje. U vježbama mindfulnessa pažnja se može usmjeravati na vanjsku okolinu koristeći osjetila (vid, sluh, dodir, okus, miris) ili unutarnja iskustva (tjelesne senzacije, misli, osjećaji).

Ono što se u nama događa kada redovito vježbamo mindfulness jest prihvaćanje svih iskustava, ugodnih ali i neugodnih. Razvijajući na taj način našu "otpornost" (rezilijentnost), vježbanje mindfulnessa dovodi do toga da prestanemo tjerati od sebe neugodna iskustva (npr. neugodne emocije poput tuge, straha, ljutnje ili tjelesne senzacije izazvane anksioznošću) jer uvidimo da ih možemo "preživjeti". Naravno da cilj mindfulnessa nije rezignirano prihvaćanje neugodnih životnih situacija koje imamo mogućnost napustiti (poput lošeg društva ili nasilnog partnera) kao niti namjerno izlaganje opasnim situacijama (konzumiranje droga, alkohola ili druge nezdrave aktivnosti). Mogli bismo reći da kroz vježbanje mindfulnessa uviđamo što možemo "promijeniti", a što je mudrije prihvatiti te nam omogućuje da reagiramo na najprikladniji način.

Možda te zanima... Dječje emocije: 'U redu je izraziti ljutnju, ali na primjeren način' Vrtić

Kad su djeca mindful, sva njihova pažnja usmjerena je na ono što rade - toliko su koncentrirani da ne razmišljaju o drugim stvarima niti primjećuju brojne distrakcije

No, sve ove snažne riječi poput svjesnosti, prihvaćanja, življenja u trenutku, usmjeravanja pažnje na unutarnja iskustva, otpornosti, mentalnog treninga...sve to zvuči (pre)komplicirano kada pričamo o djeci, zar ne? Prisjetimo se definicije mindfulnessa: mindfulness znači biti svjestan sada i ovdje, usmjeriti pažnju na sadašnji trenutak. Zavirimo sada zajedno u dječji svijet.

Sjetite se svog mališana kako leži u krevetiću i upoznaje svijet: pomno promatra svoje ručice, rasteže prstiće, prinosi ih ustima, pa ponovno promatra...Isto radi i sa zvečkom: opipava ju, pozorno promatra iz svih kuteva dok ju okreće u rukama. Vaša najdraža curica koja se potpuno "unijela" u svoj crtež dok zamazana od tempera pušta svoje umjetničke otiske po papiru...

Kada se djeca igraju, ona su mindful: sva njihova pažnja usmjerena je na igru. Mogli bismo reći da su toliko koncentrirani da ne razmišljaju o drugim stvarima niti primjećuju brojne distrakcije (npr. okolinsku buku, osjećaj gladi ili vas kako ih po stoti put zovete na ručak). Ukoliko ih nešto razljuti ili rasplače, dovoljno je preusmjeriti njihovu pažnju na neki drugi predmet ili aktivnost i već se u sljedećem trenutku mogu smijati. Iz sveg ovog možemo zaključiti da je djeci najvažnije ono što se događa ovdje i sada. No, kako rastu, njihova sposobnost bivanja u trenutku slabi.

Zašto odrastanjem prestajemo biti mindful?

Dogodi se intervencija odraslih. Dogodi se razvoj uma. Jednostavno: dogodi se život. Jedna od ključnih roditeljskih zadaća je poučiti djecu planiranju obaveze, pravilima i organizaciji vlastitog vremena - svemu onome što će im pomoći da kasnije u životu budu efikasna, produktivna te da poštuju odgovornosti koje odrastanje donosi. Djecu stoga svakodnevno učimo što se i kada radi: kada je vrijeme za buđenje, školu, obroke, učenje, igru s prijateljima, sport, školu jezika itd.

Nedostatak njihove slobode odlučivanja dovodi do automatskog "odrađivanja" aktivnosti koje im ponekad (ili često) nisu po volji. Kako lista obaveza raste, sve je teže "biti u trenutku ": dan se polako pretvori u jurnjavu s jedne aktivnosti na drugu, najčešće potpuno nesvjesno. Ovo naravno ne znači da je neispravno djecu podučiti rasporedu i obavezama, ali kao što svaka medalja ima dvije strane, tako je i "automatski" način življenja negativna posljedica dobro organiziranog života koji može (i često tako bude!) postati preorganiziran bez slobodnog (i prijeko potrebnog!) prostora za samo bivanje, sada i ovdje.

Nadalje, kako djeca rastu tako se obogaćuju i njihove sposobnosti uma - ona postaja sposobna maštati, planirati, ali i brinuti se. Sada i ovdje više nisu (gotovo) jedino vrijeme koje poznaju i sve češće se vraćaju u prošlost ili odlaze prema onome što će se tek dogoditi.

Kako im onda pomoći da ne izgube (ili da povrate) dar s kojim se svi rodimo - biti ovdje i sada? Poučavajući ih mindfulnessu.

Koje su dobrobiti mindfulnessa za djecu?

Prema brojnim istraživanjima, baš kao i kod odraslih, mindfulness kod djece poboljšava pažnju, koncentraciju, pamćenje, učenje, prihvaćanje neugodnih osjećaja i njihovu kontrolu, smanjuje ispitnu anksioznost kao i simptome impulzivnosti i hiperaktivnosti, poboljšava kvalitetu sna, odnose s drugima, jača samopouzdanje te pospješuje općenitu kvalitetu života u djece.

U kojoj je dobi dijete spremno na mindfulness?

Obzirom na sve ovo što smo rekli, mogli bismo zaključiti da su djeca, jednim dijelom, od samog rođenja spremna za mindfulness (npr. što se tiče svjesnosti dodira, majčinog mirisa ili zvuka njezinih otkucaja srca). Što se pak tiče dobi u kojoj je dijete spremno na mindfulness vježbe kako ih podučavamo, možda ću najbolje objasniti kroz primjer: s trogodišnjim djetetom moguće je već izvoditi vježbe slušanja, dodira, pokreta, mirisa, imaginaciju i vizualizaciju kao i vježbe disanja za opuštanje. Rekli bismo stoga da je predškolska dob itekako prikladna za upoznavanje sa mindfulness vježbama.

Ono što je važno istaknuti jest da mindfulness vježbe moraju biti primjerene s obzirom na dob i stupanj razvoja djeteta. Naime, baš kao i uvijek u životu, poruku koju želimo želimo prenijeti potrebno je prilagoditi osobi kojoj ju prenosimo, pričati njenim jezikom. Ukoliko se djeci obraćamo jezikom koji razumiju, mindfulness vježbe vrlo brzo postanu dio dana kojeg iščekuju baš kao i svoj omiljeni crtić!

Iz svih ovih razloga, pozivam vas da uvedete svoje mališane u čaroban svijet mindfulnessa već danas. Krenite sa jednom od vježbica koje su pripremile stručnjakinje Poliklinike za zaštitu djece i mladih. Cilj vježbe poučiti je dijete relaksirajućem disanju i pomoći mu umiriti se kada je to potrebno:

„Slonić koji diše"

1. Stani uspravno i ispruži obje ruke ispred sebe

2. Skupi šake zajedno. Odlično! Upravo si napravio surlu slonića.

3. Duboko udahni na nos i digni ruke visoko iznad glave kao slonić svoju surlu.

4. Lagano izdahni kroz usta i spusti ruke uz tijelo kao slonić svoju surlu.

5. Ponovi nekoliko puta.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kako dijete naučiti vještini koncentracije i pažnje te im smanjiti tjeskobu i hiperaktivnost

# data[].attributes.attachment_link.description
Kada se djeca igraju, ona su mindful: sva njihova pažnja usmjerena je na igru. Ukoliko ih nešto razljuti ili rasplače, dovoljno je preusmjeriti njihovu pažnju na neki drugi predmet ili aktivnost i već se u sljedećem trenutku mogu smijati.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kao vaspitačica, mogu da podelim sa vama da smo u proteklom periodu radili u potpuno drugačijim, izmenjenim uslovima u odnosu na one u kojima smo se osećali dobro i sigurno. Snašli smo se u novoj situaciji i uspeli smo da se povežemo sa decom i roditeljima koristeći drugačije vidove i oblike saradnje. Ali pred nama je trenutno jedna potpuno nova situacija i jedan nov način rada u kojem do sada nismo bili. Više nego ikad je važno da zajedno gradimo odnose i pružamo podršku deci i njihovim roditeljima. Zato želi da podelim sa vama nekoliko saveta za lakše prilagođavanje dece na nove uslove u vrtiću.

1.Razgovarajte sa svojom decom

Razgovarajte sa svojom decom o osećanjima i radite na razumevanju straha. U novim situacijama sasvim je normalno da se pojača osećanje straha. Iskrenost je veoma važna u razvijanju poverenja i građenju otvorenog odnosa sa decom. Važno je da objasnimo deci kako se osećamo i da im pružimo šansu da imenuju svoja osećanja. Mogu da nacrtaju, odigraju ili prosto samo da razgovaraju o onom šta osećaju. Naravno ukoliko su deca mlađa od 3 godine prilagodite razgovor i njima.

2. Drugačiji vrtić

Pričajte deci da je to isti vrtić koji je sad malo drugačiji. Da sada kada je vrtić ponovo otvoren i dalje moramo paziti da nas virus ne poseti. Kažite im da će odrasle osobe koje sretne u vrtiću nositi maske i da sada postoje nova pravila koja će nam pomoći da ostanemo zdravi. Objasnite im da ne brinu ako prvih dana u vrtić ne dođu svi njihovi drugari. Vremenom će se deca polako vraćati.

3. Poštovanje pravila

Molimo roditelje da poštuju pravila koja su trenutno vezana za boravak dece u vrtićima radi bezbednosti svih nas. Jer vašim poštovanjem pravila i deca će se lakće prilagoditi. Vi ste naša najjača karika. Vi ste ti koji će decu pripremiti na nove uslove, a mi smo tu da vam pomognemo i budemo vam podrška.

4. Podelite vaše brige

Roditelji,ako vas nešto muči ili brine slobodno se obratite vašim vaspitačima. I mi smo novi u ovoj situaciji pa možemo zajedniči da je prebrodimo. Verujemo kada nam kažete da vam nije lako, da se plašite ponovnog okupljanja dece, ali verujte u nas vaspitače. Sva pravila i mere se poštuju maksimalno i vaše dete će biti bezbedno, zbrinuto, zadovoljno i srećno na najbolji mogući način.

5. Ne zaboravite da se igrate

I za kraj...igrajte se sa svojom decom. Za njih to je glavni način učenja i najveća afirmacija. Ostanite zdravo!
O autoru: Nataša Malešev već 9 godina radi kao vaspitačica vrtića "Ciciban" u Zmajevu. Rad sa decom joj pruža veliko zadovoljstvo i nastoji da bude istrajna u svim izazovima vezanim za svoj poziv. Smatra da svojim radom i ponašanjem daje deci dobar primer. Svoj rad redovno obogaćuje inovacijama pohađajući seminare, istraživanjem putem interneta i čitajući raznu literaturu.

# data[].attributes.attachment_link.title
Iz ugla vaspitačice: Kako pomoći detetu da se prilagodi na nove uslove u vrtiću nakon pandemije | Novak Djokovic Foundation

# data[].attributes.attachment_link.description
Kao vaspitačica, mogu da podelim sa vama da smo u proteklom periodu radili u potpuno drugačijim, izmenjenim uslovima u odnosu na one u kojima smo se osećali dobro i sigurno. Snašli smo se u novoj situaciji i uspeli smo da se povežemo sa decom i roditeljima koristeći drugačije vidove i oblike saradnje.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kada razmislite o tome šta vas je radovalo kao dete, šta vam prvo pada na pamet? Možda se sećate nekog lepog putovanja ili praznika sa porodicom, možda zajedničke šetnje sa mamom ili kako sa tatom delite vaše tajne? Šta god bilo, sigurno se radi o malim stvarima. Upravo je to ono što treba da radite i za svoju decu.

Evo 15 načina da unesete radost u svoj i život svoje dece, svaki dan:

Često grlite i ljubite decu.

Ako se deca osećaju voljenima, ona će imati više samopouzdanja i samim tim i bolji uspeh u životu. Ne znači da treba da preterujete, ali jedan zagrljaj ili poljubac dnevno su dobar početak. Tako umanjujete i šanse da vaša deca budu agresivna, asocijalna ili da imaju druge probleme ponašanja. A kada deca porastu i dođu u tinejdžerski period kada ih je obično sramota da ih mame grle i ljube, pružite im reči podrške i pokažite da ih razumete i saosećate sa njima.

Slika: Susan NYC/flickr.com

# data[].attributes.attachment_link.title
15 malih stvari koje treba da radite za decu svaki dan

# data[].attributes.attachment_link.description
Kada razmislite o tome šta vas je radovalo kao dete, šta vam prvo pada na pamet? Možda se sećate nekog lepog putovanja ili praznika sa porodicom, možda zajedničke šetnje sa mamom ili kako sa tatom delite vaše tajne? Šta god bilo, sigurno se radi o malim stvarima.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Deca vole da se igraju i zato su igre jedan od najefikasnijih načina da dete nešto nauči. Povrh toga, ukoliko dete pati od neke vrste izazova ili nesposobnosti, učenje mu može biti teško i zahtevati dodatno vreme ili uvežbavanje pre nego što uspešno ispune zadatak. Koji je bolji način da naučite ili obrazujete dete nego putem interesantnih, jednostavnih i posebno prilagođenih igara? Ovih 35 igara koriste muziku, pokret, zvukove i tišinu u različitim vidovima aktivnosti kao podsticaj detetovom procesu učenja, ciljajući specifične oblasti i odgovarajući na posebne potrebe.

Svakoga dana ljudi koriste muziku u različite svrhe a da toga ponekad nisu ni svesni. Podižemo svoj glas da bismo privukli pažnju ili trubimo sirenom da bismo upozorili drugog vozača. Pevamo tihu uspavanku da bismo smirili uplakano dete. Džingl na radiju ili televiziji obaveštava nas da počinje određena emisija.

Preuzmite datoteku:
35 igara za učenje za decu sa smetnjama u razvoju

# data[].attributes.attachment_link.title
35 igara za učenje za decu sa smetnjama u razvoju

# data[].attributes.attachment_link.description
Deca vole da se igraju i zato su igre jedan od najefikasnijih načina da dete nešto nauči. Povrh toga, ukoliko dete pati od neke vrste izazova ili nesposobnosti, učenje mu može biti teško i zahtevati dodatno vreme ili uvežbavanje pre nego što uspešno ispune zadatak.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Go through a city while social distancing, and save millions of lives !
Have fun while giving a hand in our current crisis.

Follow the game creators here !
https://twitter.com/jartin_macob
https://twitter.com/RichardWiseman

Congratulations to the world's best player BIKRANT, who saved the world 165 times and counting !

Stay out of people's INFECTIOUS RADIUS to save more and more lives

Collect MASKS and leave them on CHECKPOINTS to gain even more lives

Collect POWER-UPS to gain HP and special effects !

If you save 7.000.000.000 people, you win. Can you save the world ?

Can You Save The World ? is a collaborative project between Prof. Richard Wiseman and developer Martin Jacob.

It is a family-friendly educational game to help face the Coronavirus pandemic.

https://richardwiseman.wordpress.com/

Players of all ages can become better at social distancing through playing !
https://martin-jacob.myportfolio.com/

Richard Wiseman
is a Professor of the Public Understanding of Psychology at the University of Hertfordshire.

He has written several best-selling psychology books, and is the creator of the youtube channel "Quirkology".

https://www.artstation.com/juliamb

Martin Jacob
is a french game developer

The game's graphics were made by :

Julia Martinez Baiardi
french game artist

Charline Hedreville
french animator

_______________

Thank you to Enrica Amplo (@laTataRobotica) for the Italian translation !

# data[].attributes.attachment_link.description
Go through a city while social distancing, and save millions of lives !Have fun while giving a hand in our current crisis. Follow the game creators here ! https://twitter.com/jartin_macob https://twitter.com/RichardWiseman Congratulations to the world's best player BIKRANT, who saved the world 165 times and counting !

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Сви мисле да се разумеју у родитељство, осим када треба сами да буду родитељи! Колико пута смо се уплашили кад се дете бацака по продавници у наступу беса? Убеђени смо да "родитељи ових дана немају појма". Али, у највећем броју случајева, тај сироти родитељ покушава да успостави неке границе и требало би мање да га осуђујемо и покушамо да га подржимо.

Време је да се суочимо са 10 грешака у савременој породици које стално виђамо:

1. Грешка: Смиривање ситуације

Власници супермаркета нису пријатељи родитеља, открила сам. На крају крајева, те бомбоне и грицкалице су намерно стављене испред дечјег носа на благајни. Многи родитељи попуштају јер морају да нађу картицу, пакују ствари у кесе, колица и обуздавају дете које вришти. Једини проблем у попуштању зарад мирног живота јесте то што је дете научило нову стратегију. То ће користити поново и поново јер успева.
Најбољи начин да избегнете било шта од овога је да:

нахраните дете пре куповине

избегавате куповину са дететом у колицима

користите услуге доставе што је више могуће

Супермаркети би стварно морали да прекину с позиционирањем џанк-хране поред касе!

2. Грешка: Не инсистирате на границама

Ако је дете размажено, последице ће бити да ће он или она одрастати као прилично захтевна и себична одрасла особа. Ако наиђе на неуспех у школи или касније на радном месту, родитељ је тај кога треба окривити.

Савет: Уверите дете да постоје ограничења и последице за неприхватљиво понашање.

3. Грешка: Немојте бити против других који раде са вашим дететом

Сећам се када је мој школски друг кажњен због пушења у школи. Његов отац је пожурио да брани свог сина и окривио је директора и водио рат против човека неколико месеци. Тај дечак је порастао и постао тежак пушач и пијанац. То је у оно време била прилично ретка појава, док данас родитељи хрле да спрече учитеље и васпитаче да дисциплинују њихову децу. Наставници и остали педагози морају имати вашу пуну подршку како би ваша деца постала одговорни грађани.

Савет: Родитеље треба уверити да педагози желе добро њиховој деци.

4. Грешка: Нисте доследни

Рецимо да сте утврдили да постоје одређене границе, али и да постоје последице када се оне не поштују. Проблем са којим се суочавају многи родитељи јесте то што они нису доследни. Резултат је да је контрола изгубљена и деца почињу да је преузимају.
Савет: Побрините се да примените казну за лоше понашање чим се оно догоди.

5. Грешка: Не саосећате са својим дететом

Време у коме се солидаришете са својим дететом је велика инвестиција. Када ствари постану тешке у школи или током домаћег задатка, потребно је да изразите солидарност и саучешће. То не значи да морате ви да радите задатке уместо њега. Али бар, када се солидаришете, повезујете се са својим дететом. То је много боље од викања или инсистирања да се задаци морају обавити у одређено време.
Савет: Када се дете наљути, вербална и саосећајна комуникација је много боља од физичког кажњавања.
6. Грешка: моделирате родитељство према томе како су вас родитељи подигли

Ово може имати два облика. Један је ако сте васпитани у строгом духу, онда ћете пратити тај образац. Друга опција је побунити се против те ужасне дисциплине и ићи у други екстрем, омогућавајући вашој деци да владају светом!
Савет: Родитељство није ракетна наука. Употребљавајте здрав разум и потрудите се да не морате да побеђујете своју децу, вичете на њих или користите мито.

7. Грешка: Ви сте лош пример свом детету.

Родитељи су узори. Ако падате у ватру и на најмању провокацију, онда ће ваша деца претпоставити да је то нормално понашање. Узнемиравање и вређање људи ће постати уобичајени пример. Слично томе, навике у исхрани ће се неизбежно копирати, посебно ако је у питању брза храна.
Савет: Омогућите деци да доносе мудре одлуке о свом понашању и исхрани. Објасните им зашто је нешто добро а нешто не, без захтева да слепо слушају то што им ви говорите.

8. Грешка: не проводите довољно квалитетног времена са децом

Да ли стварно дајете својој деци пуну пажњу када проводите квалитетно време с њима? Неизбежно, изгледа да су телефони и компјутери конкуренти деци
Савет: Искључите рачунаре, паметне телефоне и телевизоре - нема бољег трика ако заиста желимо провести квалитетно време са децом.

9. Грешка: не учите децу да буду стрпљива

Многи родитељи одмах стављају дечје потребе на прво место уместо да их науче да мало сачекају. Док чека, дете учи да користи свој мозак. Без обзира на то да ли чека на купатило,аутобус или дугачке вожње, свако дете мора научити како да буде стрпљиво.
Савет: Најбољи начин је поменути да задатак, игра или шта год захтева стрпљење, може трајати дуго. Учење стрпљења ће дати огромне награде у одраслом животу.

10. Грешка: нисте добар вoдич свом детету

Родитељски посао је такав да се највећи део времена проведе у давању наређења и упутстава. Само размислите о негативној енергији коју емитујете. Толико времена проводите у наређивању да вам мало остане за ангажовање, повезивање и солидарност.
Савет: Ако родитељ мирно и сталожено даје одговарајуће смернице, онда то одашиље позитивну енергију. Подсећајући их да је правило А, и да ми не радимо Б због В, а замолимо да уради Г уместо Д, благотворно утичемо на њих.
Данашње грешке у родитељству лако се избегавају постављањем граница и последица. Изнад свега, водите, подржавајте и волите своје дете, а ваша деца ће то вишеструко вратити и себи и вама.
Приредила: Андријана Максимовић

# data[].attributes.attachment_link.title
10 највећих грешака које праве модерни родитељи - Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.description
Сви мисле да се разумеју у родитељство, осим када треба сами да буду родитељи! Колико пута смо се уплашили кад се дете бацака по продавници у наступу беса? Убеђени смо да "родитељи ових дана немају појма". Али, у највећем броју случајева, тај сироти родитељ покушава да успостави неке границе и требало би мање да га ...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ne znam da li ste primetili, ali društvene mreže su pune dečijih fotografija. Sve su to slatke i simpatične fotografije i nemoguće je da ih ne volite i da vam dečji obraščići nisu slatki. Prosto je greh ne staviti lajk.

Međutim, postoji ta druga strana. Da li čuvate svoju decu, pa i od samih sebe? Ovo pitanje nije teško i mislim da svako želi dobro deci, ne samo svom detetu, nego i drugoj deci. Čuvajte vašu decu, čuvajte i od samih sebe. To je moja poruka na početku teksta.

JEDNA ISTINITA PRIČA
Pre nekoliko meseci pričala sam sa koleginicom i počele smo pričati o ovoj temi, pa mi je ispričala jednu istinitu priču koja se njoj desila. Ide ovako... Kazala mi je kako joj je drugarica ostala trudna i svima objavila. Tipično za novopečene majke je da sve postavljaju na društvene mreže, od ultrazvuka do prve fotografije. Međutim, njena drugarica to nije radila. Ništa od toga. Niko nije znao kako teče njena trudnoća, ni da li se porodila. Oko vremena porođaja kolegnica je „svratila"na njen Facebook profil i videla da nema ni jedne fotografije. U prvi mah se prepala kako je rekla. Prepala se jer je mislila da je njena drugarica ostala bez bebe.

Taj strah koji je osećala i teskobu, proganjao je danima. Javila se drugarici da vidi kako je, ne spominjući dete kako je ne bi povredila. Ona je sama od sebe rekla, osećam se super i dete je odlično. Kazala joj je da je presrećna i da se nikad nije osećala srećnijom. Moja drugarica je odahnula i ispričala joj za svoj strah. Njena drugarica je rekla da namerno nije stavila fotografiju i da ne planira da stavlja. Rekla je kako ne želi da svoje dete stavlja u opasnost i želi da ono samo bira svoju „onlajn" prisustnost.

Moje oduševljenje ovom ženom, koju ne znam, nisam mogla da sakrijem tokom celog slušanja ove priče. Jednostavno, neverovatno je da neko tako razmišlja. Neko ko nije u tim vodama, neko ko ne poznaje medijsku pismenost. A, opet ima širinu i pazi na svoje dete. Pazi i čuva. Danas je teško bilo šta sačuvati, a intimu najteže. Neko će je drugi pokazati ako je vi nećete. Neko će drugi fotkati vaše dete i objaviti. Da li se na to može da utiče, a da ne ispadnete ludak koji „brani".

„NISAM JA BRENA I BOBA DA MI NEKO KIDNAPUJE DIJETE ZA PARE"
Sećam se pre desetak godina kako je bilo. Ljudi su se tek počeli da navikavaju na društvene mreže. Pola ljudi je imalo strah od svega toga. Ljudi su samo pričali da se treba paziti šta se stavlja, da te neko ne daj Bože ne kidnapuje. Ne pričaj sa strancima. Danas je poželjno da se s njima priča, jer super za tebe pre i lakše ćeš pobeći odavde. Interesatno je kako ljudi nemaju strah, jer svi se vode time, da nisu Brena i Boba i zašto bi neko kidnapovao njegovo dete. Zašto? Da ga možda proda? Nije sve u tome da ste bogataši ili siromasi, pa neko hoće da iznudi pare. Bolesnika na svakom koraku.

Ljudi se zgrožavaju kad čuju da je neko pedofil. Isti ti ljudi na sve strane postuju fotografije svoje ili tuđe dece. Dece k0ja su preslatka. Obučena kao sa neke modne piste za decu. Onda bacaju drvlje i kamenje na ministra, sveštenika, na osobu iz vrtića koja je čuvala dete. Ne treba držati dete pod staklenim zvonom i normalno je da se ide u korak sa vremenom. Zar mora na društvene mreže da ide golo dete? Dete koje se brčka u bazenu? Pedofilima nikad, ali stvarno nikad, nije bilo lakše da vide sav sadržaj bez da traže na nekim sajtovima.

Nekad se pitam zar se ti roditelji ne boje kad dete odraste i neko ga počne da zeza zbog neke pošalice koja je nama bila smešna u tom momentu i stavili smo je na društvene mreže. Zar nismo svesni kako se mlada deca ubijaju? Zar nismo svesni i ne čitamo kako mladi pričaju i bore se sa stresom i anksioznošću? Mnogo je pitanja, ali nije baš svaki odgovor „uzmi motiku u ruke" i svi problemi će nestati.

BUDIMO TI KOJI NE ODMAŽEMO NJIHOVO ODRASTANJE
Ne izbore se svi na isti način. Zar to ne znači da mi koji sve to znamo ili bi barem trebali da znamo, ne bi trebali da odmažemo još više? Evo mislim se nešto, niko ne želi svom detetu loše i svi vole da se fotografišu i pokažu koliko vole svoju decu. Neki baš, baš preteraju u svemu tome, a da nisu ni svesni. Setite se samo sebe i svog odrastanja. Da li biste voleli da baš svi vide vas kao male gole na internetu ili ne biste voleli? Drugo zašto da neko ima uvid o vam i to još od ranog rođenja? Recimo kad ste prohodali, rekli prvu reč i koja je bila... Zašto?

Nekad se dobro zapitam kad stavljam lajk, posebno ako su fotografije na public, jer kad stavim lajk, bukvalno dajem svim svojim mrežama da i oni vide. A, nikad nisi siguran ko je ko. Borim se sama sa sobom, a opet ne želim da budem ta koja je „ljubomorna", jer eto ja nemam svoje dete. Ne znam ja kako je to. Možda ne znam, ali neku decu volim kao svoju.

Napisala: Brankica Smiljanić, autor bloga Media blog 5+

# data[].attributes.attachment_link.title
Čuvajte vašu decu, čuvajte i od samih sebe - Portal Moj pedijatar

# data[].attributes.attachment_link.description
Ne znam da li ste primetili, ali društvene mreže su pune dečijih fotografija. Sve su to slatke i simpatične fotografije i nemoguće je da ih ne volite i da vam dečji obraščići nisu slatki. Prosto je greh ne staviti lajk. Međutim, postoji ta druga strana. Da li čuvate svoju decu, pa i od samih sebe?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Na njenom kauču redali su se 20/30-godišnjaci koji su patili od depresije i anksioznosti, a njihove mame i tate kao da su sa svim tim imali vrlo malo veze. Štoviše, svi oni su pričali o tome koliko "obožavaju" svoje roditelje.
Kao novopečena mama s malim sinom, znajući za sva ona istraživanja koja govore o tome koliko lako možete upropastiti svoje dijete, vratila sam se školovanju i stekla diplomu kliničkog psihologa, započinje svoju ispovijest Lori Gottlieb u američkom magazinu Atlantic.

Svoj posao prihoterapeuta započela je u uvjerenju da je glavni posao psihoterapije da se pacijentima nadomjesti nedostatak razumijevanja i empatije njihovih roditelja. A onda je dobila prve pacijente.

Poslije par "školskih" slučajeva kakve je i očekivala, naletjela je na pacijenticu koja je bila sve osim osobe s nedostatkom roditeljskog razumijevanja. Zapravo, imala je "sjajne" roditelje, izvanredno obrazovanje, super posao, divan stan i svi oko nje su je razumjeli i podržavali. A ona jednostavno nije bila sretna.

Dok je pokušavala shvatiti svoju pacijenticu izvan ustaljenih šablona, piše Lori, nešto čudno se dešavalo. Počela je dobivati sve više i više takvih slučajeva. Na njenom kauču redali su se 20/30-godišnjaci koji su patili od depresije i anksioznosti, imali teškoća da se posvete bilo kakvom cilju ili karijeri, mučili u vezama i uopće patili od osjećaja praznine i nedostatka svrhe. A njihove mame i tate kao da su sa svim tim imali vrlo malo veze.

Štoviše, svi oni su pričali o tome koliko "obožavaju" svoje roditelje. Mnogi su ih nazivali svojim najboljim prijateljima i hvalili se kako su oni uvijek tu za njih. Nekima su roditelji čak i plaćali psihoterapiju.

U početku, Lori je sumnjala u njihove hvalospjeve roditeljima - svi znaju kako se ispod površine svašta valja, pa zašto to ne bi bio slučaj i ovdje? Međutim, sve je ukazivalo na to da oni zaista imaju roditelje pune ljubavi, koji su im dali slobodu da "pronađu sebe" i ohrabrivali ih da u životu urade što god žele. Roditelje koji su im svako veče pomagali s domaćim zadaćama, trčali u školu svaki put kada se u njoj pojavi neki siledžija, plaćali im privatne satove iz matematike, upisivali ih na glazbu čim ispolje interes i puštali ih da se ispišu čim isto izgube. Umjesto da ih kažnjavaju, njihovi roditelji puštali su djecu da se "suoče sa logičkim posljedicama" kršenja pravila. "Ukratko, njihovi roditelji bili su potpuno usklađeni sa svojom djecom i postarali su se da ih provedu kroz sva iskušenja odrastanja. Prosto sam im zavidjela kako su uspijevali biti tako fantastični. "

"A onda mi je jednog dana sinulo: Da li je moguće da su njihovi roditelji činili previše? Bila sam tu i gledala rezultate upravo onakvog roditeljstva kakvo smo moji vršnjaci i ja pokušavali primjenjujemo baš zato da naša djeca ne bi jednog dana završila na kauču terapeuta. "Tijekom školovanja, fokus je uvijek bio na nedostatku roditeljsog razumijevanja. Nitko se nije zapitao, što ako su roditelji suviše dobro usklađeni sa svojom djecom?
A onda mi je jednog dana sinulo: Je li moguće da su njihovi roditelji činili previše?
Moderno društvo je opsjednuto srećom i roditeljima je glavni cilj da njihova djeca budu sretna. Promatrajući ovaj fenomen, moje kolege i ja zapitali smo se, da li briga roditelja da njihova djeca nikada ne budu nesretna tijekom djetinjstva vodi tome da oni kada odrastu nikada ne budu sretni?

Gottliebova navodi primjer iz svog roditeljskog iskustva, kada je razmišljala da svom četvorogodišnjem sinu izbjegne reći kako je njena prijateljica umrla od raka, nadajući se da neće ni primijetiti da je više nema. Ipak, odlučila je da mu kaže i naravno, sačekalo ju je puno pitanja na koje je strpljivo odgovarala. Sigurna je da je postupila dobro jer mu je pokazala da ima povjerenja u njega da će se znati izboriti s tim i na taj način učinila ga emotivno sigurnijom osobom. Da mu je prešutjela, poslala bi mu sasvim drugu poruku - da ne vjeruje da je on sposoban izaći na kraj s lošim iskustvima. A upravo je to poruka koju današnji roditelji redovito šalju svojoj djeci.
Krhki kao šalice za čaj
Ona citira dječjeg psihologa Dena Kindlona koji upozorava da djeca bez normalnih bolnih iskustava poput neugodnosti, neuspjeha i napora ne mogu razviti "psihološki imunitet", kao i Wendy Mogel, kliničkog psihologa i autoricu knjige "Blagoslov oderanog koljena" koja radi kao savjetnik u školama diljem Amerike. Mogel je primijetila da posljednjih godina na koledže pristiže sve više učenika koje žargonski nazivaju "šalice za čaj" jer su toliko krhki da doživljavaju slom čim bilo što nije po njihovom.

Navedeni psiholozi smatraju da roditelji ne žele da njihova djeca budu samostalna, jer sami pate od straha od odvajanja. Djeca im služe da popune emotivne rupe u životima, i zbog toga nastavljaju da se upliću u živote svoje djece rješavajući njihove probleme i kada su ona uvelike zagazila u zrelost. Neka sveučilišta sada već unajmljuju i osoblje zaduženo da roditelje drži na odstojanju od učenika, a mnogi uvelike imaju i "dekana za roditelje" kako bi se izborili sa novim fenomenom roditelja koji ne žele ostaviti svoju djecu na miru.

"Danas roditelji ne mogu svoju usamljenost rješavati unutar zajednice, jer je ona oslabljena, sve više je razvedenih, pa se u bijegu od izolacije oni okreću svojoj djeci" objašnjava Den Kindlon. U nedostatku prijatelja, žele da im djeca budu najbolji prijatelji. Također, oni imaju manje djece nego prethodne generacije roditelja, pa svako dijete smatraju dragocjenijim, što je u redu. Samim tim, od djece očekuju da im posvećuju više vremena, da više postignu, da ih više usreće.

Gottliebova je razgovarala i sa dr Jean Twenge, autoricom knjige "Epidemija narcizma" koja se intenzivno bavila fenomenom "inflacije" samopouzdanja. "Ono što počinje kao zdravo samopouzdanje vrlo brzo prerasta u nerealnu sliku o sebi i narcizam" objašnjava dr Twenge. A sa narcisoidnim samopouzdanjem raste i depresivnost i anksioznost. "Narcisi su sretni kad su mlađi, jer se osjećaju kao centar univezuma. Roditelji izigravaju njihove sluge koje ih vode sa aktivnosti na aktivnost i ispunjavaju im svaku želju. Neprestano im govore kako su posebni i talentirani dok ovi ne povjeruju da su bolji od svih ostalih. "

Međutim, kad odrastu, to postaje problem. Nisu u stanju surađivati s drugima ili da se suočavaju s ograničenjma. Na poslu očekuju da im sve vrijeme bude zanimljivo, jer su tako navikli. Ne sviđa im se da ih šef kritizira niti da ne dobivaju stalne pohvale.

Gottliebova navodi kao primjer razgovor s jednom učiteljicom koja je tražila da ostane anonimna jer roditelji očekuju da podržava njihovu odgojnu filozofiju. Učiteljica se svakog dana mora izboriti s roditeljima koji se žele uplitati u svaku razmiricu između djece, ne dopuštajući da ona bilo što riješe sama pa čak ni to tko će se sljedeći igrati s autićem. Iako bi najradije djeci koja krše pravila - svađaju se, gađaju itd. jednostavno rekla "Prestanite odmah!" ona to ne smije jer bi dobila otkaz. Umjesto toga, ona mora razgovarati s njima, istražiti kako se osjećaju, objasniti im što drugo mogu učiniti s tim osjećajima i prezaštićenoj djeci pomoći da zajednički iznađu rješenje.

"Dok završimo s razgovorom, više im nije do igranja, ali zato za pet minuta nastane isti problem, jer je i prošli put prošao onako. "Prekinite odmah" uvijek djeluje, ali da bih zadržala posao, moram umjesto toga istraživati njihova osjećanja, objašnjava ona.

Druga učiteljica s kojom je razgovarala smatra da roditelji sve više ometaju dječji razvoj. Čak i kad misle da "postavljaju granice" oni se zapravo ponašaju kao slabići. Djeca ne pristaju na postavljena pravila, a roditelji pod izgovorom "uvažavanja djetetovog mišljenja" odustaju od postavljenih granica. "Svake godine, roditelji mi dolaze i žale se:" Zašto moje dijete neće da me sluša? Zašto ne prihvaća ne kao odgovor?

A ja im kažem: "Vaše dijete ne prihvaća ne kao odgovor, zato što ne nikad nije vaš odgovor."

Barry Schwartz, autor knjige "Paradoks izbora" smatra da roditelji djeci svakog dana daju toliko mogućnosti izbora, da djeca ne samo da postaju razmažena, već i paralizirana.

U studiji koju je proveo sa svojim timom, djecu je podijelio na dvije skupine i tražio od njih da nacrtaju sliku. Jednoj grupi je ponudio da izaberu između 3 flomastera, a drugoj između 24. Crteži koje su crtala djeca iz druge skupine su ocijenjeni kao lošiji, što Schwarz objašnjava time da su umjesto na crtanje, djeca s više izbora bila fokusirana na biranje među mnoštvom boja.

Poanta je da se djeca osjećaju sigurnije kada je pred njima manje izbora, kaže Schwarz, jer se onda lakše mogu posvetiti određenim stvarima i ne misle na ostalo, što je vještina koja će im biti potrebna u životu. "Ne kažem da djeca ne trebaju isprobati razne stvari, već da im ponudite razuman izbor. Većina roditelja kaže "Možeš se baviti s čim god želiš, možeš odustati kad god hoćeš, možeš probati nešto drugo ako nisi sasvim zadovoljan ovim." Nije ni čudo što kasnije tako žive svoje živote, stalno tražeći savršenstvo, ne shvaćajući da je "dovoljno dobro" najbliže savršenstvu što se može dobiti u ovom svijetu. "

Psiholog Dan Kindlon misli slično:" Poruka koju šaljemo djeci sa svim tim izborima koje im pružamo jeste da imaju puno pravo na savršen život ".

Gottliebova uspoređuje svoje djetinjstvo u kome nije mogla baš mnogo birati što je za večeru ili što će se raditi preko vikenda sa djetinjstvom svog sina, pred koga uvijek stavlja više mogućnosti. "Mi nismo ni očekivali da možemo mnogo birati, pa smo bili zadovoljni onim što bismo dobili. Kad bismo malo poodrasli, imali bismo više mogućnosti izbora i bili bismo im dorasli."

Sada, kako primjećuje dr Twedge "djecu tretiramo kao odrasle kada su mali, a kada napune 18 ponašamo se kao da su djeca ".

Svoj osvrt na suvremeni odgoj i njegove posljedice, Gottleibova završava jednom anegdotom iz svoje ordinacije. Naime, pošto je primijetila dozu nelagode kod jednog od pacijenata i pitala ga u čemu je problem, ispostavilo se da on ima konfliktna osjećaje povodom dolaska na terapiju. "Moji roditelji bi se osjećali promašeno kada bi znali da sam ovdje" objasnio je. "S druge strane, možda bi im bilo i drago, zato što toliko žele da sam sretan. Zato nisam siguran da li bi bili zadovoljni što sam došao ovdje da bi bio sretniji ili razočarani što već nisam sretan ".
Lori Gottlieb je autorica knjige "Udaj se za njega: Razlozi da se zadovoljite gospodinom "Dovoljno dobrim "" (Marry Him: The Case for Settling for Mr. Good Enough). Jovana Papan / detinjarije.com
Izvor: atma

# data[].attributes.attachment_link.title
Fantastični roditelji koji odgajaju depresivnu djecu

# data[].attributes.attachment_link.description
Na njenom kauču redali su se 20/30-godišnjaci koji su patili od depresije i anksioznosti, a njihove mame i tate kao da su sa svim tim imali vrlo malo veze. Štoviše, svi oni su pričali o tome koliko "obožavaju" svoje roditelje. Kao novopečena mama s malim sinom, znajući za sva ona istraživanja koja govore o tome ...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
U situaciji kada mu je dete povređeno, svaki roditelj ima potrebu da ga zaštiti. Ipak, ove stvari se dešavaju, te moramo biti pripremljeni na to i naučiti kako bi trebalo reagovati za dobrobit dece.

Foto: Pixabay

Šta da radim ako tuđe dete udari moje?
Kada je naše dete povređeno, bez obzira na okolnosti, to će odmah probuditi zaštitnički instinkt. Da, sigurno ćete misliti kako otac deteta koje je povredilo vaše nema nikakvu disciplinu, ili kako je vaspitačica mogla da ne predvidi ovakvo ponašanje među decom.

Sasvim je razumljivo reagovati na ovakav način, ali prisetite se kako je tim trogodišnjacima koji posmatraju izlive besa kod odraslh. Uvek to imajte na umu, pa će vam biti potpuno jasno da je važno da reagujete na drugačiji način.

Ovakve situacije se često dešavaju deci, pa je zato važno da budete pripremljeni i razmišljate o svemu na vreme.

Posmatrajte iz dečje perspektive

Znamo da mališani nisu poznati po samokontroli. Dete često može osećati nešto što će ga pogurati ka agresivnom ponašanju, a ni oni ni mi ne razumemo zašto. Baš zato je važno da odrasli budu u blizini.

Iako je vama sasvim normalno da reagujete impulsivno kada se desi neka ovakva situacija, važnije je da detetu pokažete da to nije prihvatljivo ponašanje.

Moramo imati na umu da i naša, ali i tuđa deca, uvek gledaju. Oni zaista obraćaju posebnu pažnju na to kako mi reagujemo, naročito u stresnim situacijama. Kadtrogodišnjak koji je udario drugara pred sobom vidi odraslog kako ludi, neće tako naučiti ono što je potrebno.

Ostanite smireni

Ako roditelj napadača ne reaguje, možete vi. Pitajte svoje dete da li je u redu, jer mu je sigurno teško u tom momentu. Mirno se obratite i drugom detetu i recite da se čini da je povredilo vašu ćerku. Na ovakav način podstaći ćete i vaspitačicu i drugog roditelja da urade nešto. Vaša mirna reakcija pokazaće deci da će sve biti pod kontrolom.

Ako bude sledećeg puta...

Iako ste reagovali mirno, važno je da budete spremni na to da se slična stvar može ponoviti. Ako se ponovi, onda postoji malo ozbiljniji problem. Svako dete u vrtiću treba da se oseća sigurno, a loše ponašanje odraslih im to neće pružiti.

Ukoliko se situacija dogodi ponovo, važno je da razgovarate mirno o svemu. Porazgovarajte sa vaspitačicom i ispričajte šta vas to brine. Pitajte ih koji su to njihovi koraci u rešavanju problema. Važno je da oni porazgovaraju i sa roditeljima tog deteta, i ukažu im na to da se ovakvo ponašanje mora rešiti.

Naravno da će se većina roditelja naći u ovakvoj situaciji nekada i da će imati potrebu da fizički i emotivno zaštiti svoje dete. Zato je važno da znamo na koji način da reagujemo i rešimo situaciu kako bismo najbolje zaštitili dete.

Izvor: Yumama

# data[].attributes.attachment_link.title
Šta da radim ako tuđe dete udari moje? - Portal Moj pedijatar

# data[].attributes.attachment_link.description
U situaciji kada mu je dete povređeno, svaki roditelj ima potrebu da ga zaštiti. Ipak, ove stvari se dešavaju, te moramo biti pripremljeni na to i naučiti kako bi trebalo reagovati za dobrobit dece. Foto: Pixabay Šta da radim ako tuđe dete udari moje?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Iako imate čitavu policu različitih crtanih filmova i uvek ste spremni da nabavite novi vaše dete hoće onaj stari koji sigurno zna napamet? Isto tako uvek bira istu priču za uspavljivanje koju vam je najverovatnije postalo dosadno da čitate. Ponavljanje ovih bajki je veoma važno za razvoj vašeg deteta. Evo i zašto.

Oko 2.godine dete razvija veštine neophodne za razumevanje priče koju sluša ili gleda na televiziji. Kako sada može da je shvati ono može i da se strastveno zainteresuje za nju. Naime, dete u ovom uzrastu počinje da:

Prepoznaje sebe i druge članove porodice na fotografijama i video snimcima: tako može da prati likove u priči i da se identifikuje sa njima. Dete je spoznalo prvi osećaj identiteta.

Upotrebljava sve veći broj reči, razvija svoje intelektualne (kognitivne) sposobnosti među kojima je i veština izražavanja da bi ga drugi razumeli i da bi ono samo bolje shvatilo stvari.

Razvija osećaj pravila: dete počinje da razlikuje vrste ponašanja. Ovo znači da može da prati događaje vezane za više likova i da počne da shvata razloge njihovih akcija.

Obraća pažnju na detalje. Dete pažljivo prati svaki detalj priče koju želi u potpunosti da razume.

Ponavljanje pomaže razvoj pamćenja

Crtani film, kao i sve bajke u suštini, imaju funkciju da pomognu i poboljšaju razvoj memorije. Odavde proizilazi i potreba deteta za stalnim ponavljanjem. Što više puta je priča ponovljena, detetu je lakše da je zapamti.

Za dete od 2 godine ponavljanje je veoma važno jer mu omogućava da proveri sećanje i razumevanje radnje, ali i da poveže likove, događaje i zaplete. Ne treba se čuditi detetovoj ljutnji ako se DVD ogrebe ili ako roditelj promeni priču: da bi se razvilo pamćenje ne treba da bude suprotnosti između onog što se sluša i vidi i onoga čega se dete seća.

Identifikacija sa likovima

Potreba za ponavljanjem je takođe i posledica procesa saživljavanja sa likovima iz priče. Putem ove identifikacije dete upoznaje sebe jer počinje da se predstavlja mentalno zamišljajući priče likova sa kojima se identifikuje.

Identifikacija koja ojačava stalnim ponavljanjima potrebna je detetu za upoznavanje spoljašnjeg sveta. Akcije i reakcije likova ga uče šta se dešava u životu, vode ga u otkrivanje različitih tipova ponašanja i omogućavaju mu prva iskustva iz kojih, iako su fantastična, ipak uči.

Dete nije u stanju da razlikuje stvarnost od fantazije: ono se oseća kao protagonista uvek i u svemu. Bajke i crtani filmovi olakšavaju ovaj proces jer se baziraju na fantastičan svet u kome je sve moguće.

Ponavljanje je važno i neophodno

U potrazi za sigurnošću

Bajke i crtani filmovi baš kao i omiljena igračka postaju tranzicioni objekti za dete, tj. vrsta zamene za osećaj samoće koje svako dete doživljava pri odvajanju od majke.

Ovo je neophodna i pozitivna etapa razvoja i znači da dete uspeva samo da izgradi osećaj sigurnosti koji mu je do tog trenutka pružala veza sa majkom. Poznata priča smiruje dete i pomaže mu da pronađe toplinu i poverenje koje mu pružaju roditelji.

Ponavljanje, osim toga, umiruje dete jer mu omogućava da shvati da se ništa nije promenilo u međuvremenu.

3 saveta za roditelje:

Udovoljite detetu: ne radi se o hiru već o fazi razvoja. Generalno, ovaj period traje od 2. do 4. godine, ali se nastavlja i kod starije dece u pokušaju da razumeju složenije radnje i osećanja.

Stimulišite razvoj fantazije kod deteta: izmišljajte zajedno sa detetom nove priče i likove ili mu kupite njegove omiljene junake u obliku lutkica kako bi ste podstakli dete da koristi svoju kreativnost i junake vodi u nove avanture po kući ili napolju.

Naviknite dete i na knjige: crtani film ipak ograničava fantaziju. Ispisane stranice knjige su podsticajnije jer, iako su ilustrovane, dete mora da se potrudi i zamisli pokrete junaka.

Koji je omiljeni crtani/omiljena priča vašeg deteta? Sa kojim likovima se identifikuje?

# data[].attributes.attachment_link.title
Zašto hoće uvek isti crtani, uvek istu priču?

# data[].attributes.attachment_link.description
Iako imate čitavu policu različitih crtanih filmova i uvek ste spremni da nabavite novi vaše dete hoće onaj stari koji sigurno zna napamet? Isto tako uvek bira istu priču za uspavljivanje koju vam je najverovatnije postalo dosadno da čitate. Ponavljanje ovih bajki je veoma važno za razvoj vašeg deteta.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Roditeljima se preporučuje da sa decom počnu da rade kod kuće što pre i to kroz sledeće forme

Da bi izraslo u genija, roditelji moraju da se bave detetom od rođenja, razvijajući mu prvo desnu stranu mozga, pa postepeno uvodeći igre za razvoj leve - glasi metod čuvenog japanskog profesora Makota Šičide, koji ima uspešnu primenu u više od deset zemalja sveta.
Roditeljima se preporučuje da sa decom počnu da rade kod kuće što pre i to kroz sledeće forme:
Pesmica

Važno je da se detetu posveti vreme za razvijanje uma uvek u isto doba dana i to tako što se krene sa omiljenom pesmom. Profesor Makota Šičide savetuje da je pevate dok držite mališana u krilu, okrenutog ka vama, dok u pozadini sve vreme svira neka lagana muzika.

Disanje

Potrebno je da dete nauči da pravilno diše, tako što vežba kako da oduva papirnatu pčelicu ili leptirića. Posle nekog vremena može početi da duva "u prazno".

Vežba "energetska kugla"

Pretvarajte se da između dlanova imate kuglu koju oblikujete kao grudvu snega, pa je, tako zamišljenu, bacite. Ponovite to i pravite se da pijete energiju iz ruku.

# data[].attributes.attachment_link.title
Japanski metod: Kako da vaspitate genija

# data[].attributes.attachment_link.description
Roditeljima se preporučuje da sa decom počnu da rade kod kuće što pre i to kroz sledeće forme Da bi izraslo u genija, roditelji moraju da se bave detetom od rođenja, razvijajući mu prvo desnu stranu mozga, pa postepeno uvodeći igre za razvoj leve - glasi metod čuvenog japanskog profesora Makota Šičide, koji ima uspešnu primenu u više od deset zemalja sveta.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Rezilijentnost je pojam engleskog porekla i u doslovnom prevodu znači otpornost. U psihologiji i srodnim naukama, ta otpornost se odnosi na sposobnost osobe da se na adekvatan način nosi sa stresom, a naročito sa distresom - štetnim stresom. Rezilijentnost nije sama po sebi data određenim osobama već se razvija kroz iskustvo i predstavlja skup određenih osobina i njihovu interakciju.

Iz toga sledi da razvoj rezilijentnosti možemo podsticati. Na koji način? Tako što ćemo određene kvalitete i činioce razvoja ličnosti kod osobe negovati od najranijeg detinjstva. Sledeće karakteristike su poželjne za formiranje rezilijentne ličnosti.

Autoritativni vaspitni stil roditelja

Podrazumeva afektivnu vezanost između roditelja i deteta koju odlikuju prihvatanje i racionalna kontrola. Ukoliko dete od prvih dana svog života, a naročito u prvih 5 godina, razvije osećaj da je voljeno, prihvaćeno i zaštićeno od strane značajnih odraslih, to će u daljem razvoju značajno uticati na formiranje rezilijentnosti.

Sigurna baza i poverenje

U vezi su sa afektivnom vezanošću, i podrazumevaju da dete svoje okruženje doživljava kao komforno, stabilno i sigurno. Tako se razvija i poverenje u sebe i svet oko sebe. Ukoliko se okruženje (uključujući i ono najbliže - porodicu) doživljava kao opasno, neprijateljski naklonjeno i nepouzdano mesto, to će umanjiti šanse za razvoj rezilijentnosti.

@wdnesday via Twenty20

Moralnost, savesnost i empatija

Ove tri karakteristike predstavljaju značajan regulatorni mehanizam koji dete/adolescenta štiti od izlaganja rizicima i izazovima koji su potencijalno ugrožavajući po njega i/ili okolinu. Utiču na to da dete bude osetljivo na patnju drugih. U skladu sa tim, kada odrastu često biraju zanimanja kroz koja pomažu drugima.

Samopouzdanje

Samopouzdanje podrazumeva da dete formira pozitivnu sliku o sebi kako kroz uspehe i pohvale u obavljanju svakodnevnih zadataka (u kući, u školi, na treningu...), tako i kroz interakcije sa odraslima i vršnjacima. Što je dete bolje prihvaćeno od strane prosocijalnog okruženja, veća je šansa da će se na funkcionalan način suočavati sa problemima.

Svrha i orijentacija ka ciljevima

Iza ove karakteristike se, zapravo, krije optimizam. Dete je sposobno da uviđa svoje kvalitete i potencijale, i veruje da može da postiže uspehe, kao i da prevaziđe probleme na koje nailazi tokom odrastanja. Primer je dete koje, iako raste u siromaštvu sa ocem alkoholičarem, veruje u sebe, bori se i trudi da postane uspešan fudbaler.

# data[].attributes.attachment_link.title
Radite na ovim osobinama i vaše dete će odrasti u jaku ličnost

# data[].attributes.attachment_link.description
Rezilijentnost je pojam engleskog porekla i u doslovnom prevodu znači otpornost. U psihologiji i srodnim naukama, ta otpornost se odnosi na sposobnost osobe da se na adekvatan način nosi sa stresom, a naročito sa distresom - štetnim stresom. Rezilijentnost nije sama po sebi data određenim osobama već se razvija kroz iskustvo i predstavlja skup određenih osobina i njihovu interakciju.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Da li je vaše dete visoko senzitivno? Kako odgajati srećno visoko senzitivno dete? Kako se visoko senzitivna deca ponašaju sa vršnjacima?

Da li je vaše dete visoko senzitivno?
Upitnik za roditelje

Molim vas da najiskrenije odgovorite na svako pitanje. Odgovorite TAČNO ukoliko se potpuno ili bar donekle odnosi na vaše dete, ili se odnosilo na duži protekli period. Odgovorite NETAČNO, ako se većim delom ne odnosi, ili se nikad nije moglo primeniti na vaše dete.

Moje dete...

T N se lako trza.

T N se žali na odeću koja ga grebe, na šavove u
čarapama, ili na etikete odeće na vratu

T N obično ne voli velika iznenađenja.

T N bolje uči uz blagi prekor nego strogu kaznu.

T N kao da mi čita misli.

T N koristi složene reči za svoj uzrast.

T N primećuje i najmanji čudni miris.

T N ima pametan smisao za humor.

T N čini se da ima dobru intuiciju.

T N teško zaspi posle uzbudljivog dana.

T N ne snalazi se u krupnijim promenama.

T N presvlači odeću koja je mokra ili uprljana
peskom.

T N stalno zapitkuje.

T N je perfekcionista.

T N primećuje neraspoloženje kod drugih ljudi.

T N više voli mirne igrice.

T N postavlja dubokoumna pitanja koja zahtevaju
razmišljanje.

T N veoma je osetljivo na bol.

T N ne voli bučna mesta.

T N zapaža detalje (pomeren komad nameštaja,
promenu u nečijem izgledu...)

T N razmisli da li je bezbedno pre nego što počne
da se penje.

T N najbolje recituje kad nema nepoznatih ljudi.

T N duboko oseća stvari.

Rezultat

Ako ste odgovorili TAČNO na trinaest ili više pitanja, vaše dete je najverovatnije visoko senzitivno. Međutim, nijedan psihološki test nije toliko tačan da se na njega u potpunosti možete oslanjati prilikom vaspitavanja dece. Ukoliko se samo jedno ili dva pitanja odnose na vaše dete, ali sasvim, možete slobodno smatrati da je visoko senzitivno.

Šta je visoka senzitivnost?

Visoko senzitivne osobe su, u poređenju sa onima koji primećuju manje detalja i reaguju brzo i impulsivno, formirane tako da više primećuju svoju okolinu i dublje razmišljaju pre nego što nešto preduzmu. Kao rezultat toga, senzitivne osobe, kako deca tako i odrasli, sklone su empatiji, pametne su, intuitivne, kreativne, brižne i savesne (shvataju posledice loših dela i stoga ih verovatno neće činiti). Takođe, ne prija im „preglasna" muzika kao ni previše nadražaja u isto vreme. Pokušavaju da izbegnu takve situacije i zbog toga se čini da su stidljivi, sramežljivi ili „kvariigre." Kad ne mogu da izbegnu prekomerne stimuluse, „lako se uznemire" i postaju „preosetljivi."

Iako takva deca više primećuju svoje okruženje, to ne znači da imaju bolji vid, sluh, čulo mirisa ili ukusa - mada neki priznaju da imaju najmanje jedno čulo koje je vrlo razvijeno. Takođe, njihov mozak obrađuje informacije znatno dublje. Ta obrada ne odigrava se samo u mozgu, ali, budući da visoko senzitivne osobe, deca ili odrasli, imaju brže reflekse (reakcija koja obično stiže iz kičmene moždine), oni jače reaguju na bol, lekove i psihostimulanse; poseduju reaktivniji imuni sistem i podložniji su alergijama. U izvesnom smislu, njihov čitav organizam je ustrojen tako da preciznije detektuje i shvata sve ono što na njega deluje.

Da li je vaše dete visoko senzitivno?

Ukoliko to još niste uradili, popunite upitnik. Svaki odgovor pod „tačno" jeste potvrda visoke senzitivnosti deteta. Pitanja predstavljaju rezultat istraživanja u kome je učestovalo na hiljade dece. Međutim, ne odnose se sve ponuđene tvrdnje na svako osetljivo dete. I deca se, kao i odrasle osobe, izuzetno razlikuju kad je reč o ostalim nasleđenim osobinama i o okruženju u kom su odrasli.

Roditelji često brzo shvate da imaju neobično osetljivo dete. Svako novorođenče može izvoljevati ili imati grčeve, ali senzibilna mala deca uglavnom plaču kada se (po njihovom shvatanju) previše dugo dešava suviše mnogo stvari. Njima je potrebno znatno manje da bi osetili da je nečeg „suviše". Pored toga, na njih mnogo više utiče raspoloženje roditelja - kao što je, na primer, anksioznost kod oca ili majke. I tako se stvara začarani krug.

Sa druge strane, neke senzitivne bebe uopšte ne plaču toliko mnogo. Njihovi roditelji prepoznali su povećanu preosetljivost, možda zato što su i sami preosetljivi, i čine sve da ugode detetu i da ga ne stimulišu previše. Ipak, senzibilnost kod male dece je lako uočljiva - sve oko sebe prate pogledom, primećuju svaki zvuk ili promenu tona, reaguju na odeću koja im dodiruje kožu ili na temperaturu vode u kadi. Kako odrastaju, ovakva deca zapažaju znatno više - da imate novu košulju, da u dvorištu više nema onog grma, da je baka pomerila fotelju. Takođe, kako rastu, još lakše postaju „zatrpani" nadražajima jer dublje preživljavaju sve, i mnogo stvari još im je nepoznato, ili nisu naučila da odbace nevažne detalje.
Odlomak iz knjige "Osetljivo dete - Prevazilaženje emocionalne preosetljivosti kod dece" Elejn Aron, Psihopolis 2019.
Nakon velikog čitalačkog uspeha knjige Ranjivost (Psihopolis, 2018) pred domaćim čitaocima je nova knjiga Elejn Aron, vodećeg svetskog autoriteta za probleme visoke osetljivosti kao crte temperamnta. U knjizi Osetljivo dete autorka se bavi visokom senzitivnošću kod dece - kako biti dobar roditelj ovoj deci i kako im omogućiti kvalitetno odrastanje i život.

Kako odgajati srećno visoko senzitivno dete?
Kako se visoko senzitivna deca ponašaju sa vršnjacima?
Šta kada su visoko senzitivna deca izložena zlostavljanju i torturi?
Posebne situacije - u gostima, spavanje kod drugara, odlazak u kamp...
Dragoceni saveti za nastavnike - kako raditi sa visoko senzitivnom decom.
KAKO BITI DOBAR RODITELJ VISOKO SENZITIVNOG DETETA?

Izvor: Detinjarije.com

Slični članci koji vas mogu zanimati:

Najnoviji tekstovi iz kategorije: REČ STRUČNJAKA

# data[].attributes.attachment_link.description
Da li je vaše dete visoko senzitivno? Kako odgajati srećno visoko senzitivno dete? Kako se visoko senzitivna deca ponašaju sa vršnjacima? Molim vas da najiskrenije odgovorite na svako pitanje. Odgovorite TAČNO ukoliko se potpuno ili bar donekle odnosi na vaše dete, ili se odnosilo na duži protekli period.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
U svetu punom dešnjaka levoruke osobe su prava retkost. O njima postoji puno mitova i priča. Neki smatraju da su umetnički nadareniji od dešnjaka, a neki su načuli da su uspešniji.

Foto: Wikimedia

Na svetu je samo deset posto levorukih ljudi, a ako je među njima i vaše dete ili neko koga poznajete, evo šta bi ste trebali da znate
1. Levoruki su bolji u sportu
Lingvist Rik Smiths u svojoj knjizi The Puzzle of Left-Handedness iznosi podatak da levoruki imaju prednost kada su sportske aktivnosti u pitanju. Sportisti često vežbaju protiv desnorukih igrača, a levoruki se mogu prilagoditi igri na oba načina. Dešnjacima je to puno teže, pojašnjava Smits.
2. Levoruki obično imaju viši koeficijent inteligencije
Istraživači sa Univerziteta St. Lawrence u New Yorku otkrili su da je više levorukih sa koeficijentom inteligencije većim od 140 nego dešnjaci. Levoruki su bili Albert Einstein, Isaac Newton i Charles Darwin.
3. Levoruki su možda bolji vozači od dešnjaka
Istraživanje autoškole AA iz Velike Britanije pokazalo je da je 57 posto budućih levorukih vozača prošlo vozački ispit iz prve naspram 47 posto dešnjaka.
4. Levorukima nije suđeno da budu umetnici
Svi smo čuli da su levoruki nadareniji po pitanju umetnosti od dešnjaka, ali izgleda da je to samo glasina. Istraživača Gina Grimshaw sa Univerziteta Wellington na Novom Zelandu je to opovrgnula 2013. nakon što je sprovela istraživanje kojim nije otkrila razliku u pet mera posebnosti koje je testirala među levorukim i desnorukim.
5. Levoruki imaju svoj dan u godini
Od 1996. godine 13. avgust je posvećen levorukima. Ne zaboravite na to ove godine i pokažite svom levorukom detetu ili prijatelju da je poseban.

# data[].attributes.attachment_link.title
Šta sve niste znali o levorukoj deci - Portal Moj pedijatar

# data[].attributes.attachment_link.description
U svetu punom dešnjaka levoruke osobe su prava retkost. O njima postoji puno mitova i priča. Neki smatraju da su umetnički nadareniji od dešnjaka, a neki su načuli da su uspešniji. Foto: Wikimedia Na svetu je samo deset posto levorukih ljudi, a ako je među njima i vaše dete ili neko koga poznajete, evo šta bi ste trebali da znate 1.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Budimo iskreni, roditeljstvo je naporno. Biti roditelj danas je naporno. Zar vam se ne čini da želimo deci da pružimo previše, i da se angažujemo stalno i neprekidno?

Danas je moderno helikopter roditeljstvo, koje odlikuje sledeće:

Trčanje za detetom u parku

Obroci koji traju satima

Svaki minut, svakog sata i dana ste uz dete, maltene fiksirani

Šta treba uvek imati u vidu?

Vaše dete je individua. Osoba za sebe, baš kao i vi. Tako, svaka osoba ima pravo na izbor, odluke i interesovanja.

Upravo iz tih razloga je ponekad dobro biti „lenj roditelj". Odmah da pojasnimo, to nikako ne znači biti sebičan, neposvećen ili roditelj koji zapostavlja potrebe svog deteta.

Kako izgleda lenje roditeljstvo?

Ako želite da razgovarate sa partnerom, pustite crtani detetu, kako biste mogli da razgovarate.

Ako želite da čitate knjigu, vi čitate knjigu, bez obzira na to da li je dete sa vama ili ne.

Ako niste raspoloženi da se igrate sa detetom, ljubazno odbijte poziv na igru.

Parkovi su, doduše pre Korona virusa, bili mesta gde se deca IGRAJU. Sama, bez roditelja koji obleću oko njih.

Veština lenjeg roditeljstva se vežba i uči. Nije nešto što roditelju dolazi samo od sebe, jer je roditelj po prirodi stvari stalno uključen na program „fokus na dete".

U narednim redovima nalazi se osam pravila lenjeg roditeljstva koje pomaže podizanju zdrave i srećnije dece.

Pravilo broj 1: Ignorišite decu

Ignorisati decu je zdravo.

Kada ste u pripravnosti, u smislu da ste spremni da uskočite kada treba, ali ne preuzimate odgovornost za dečije postupke, dozvoljavate deci da osnaže i razviju veštine pregovaranja i prevazilaženja izazova koje će koristiti celog života. To su veštine koje podrazumevaju umeće istraživanja, rešavanja problema, kritičko mišljenje, te slobodnu igru i samostalno učenje. Takav vid učenja podrazumeva rađanje želje za učenjem i edukovanjem, a ne striktno usmereno obrazovanje.
Bez roditeljskog usmeravanja igre, deca donese odluke sama za sebe i pronalaze kreativna rešenja.
Američko udruženje pedijatara sprovelo je istraživanje o dobrobitima dečije slobodne igre. Rezultati su pokazali da slobodna igra ima za rezultat visoki stepen učenja, te da je od ključne važnosti za preventivu anksioznosti, depresije i stresa kod dece. Takođe, pored prednosti koje se odnose na mentalnu higijenu, naučnici su ustanovili da deca koja se slobodno igraju, kasnije u životu pokazuju bolji fokus za akademske aktivnosti.

Imajte u vidu da deca koja mogu da se posvete slobodnoj igri, vrlo retko govore „dosadno mi je". Ona znaju sama da nađu zanimaciju.

Pravilo broj 2: Kažite „DA" televizoru

Od televizijskog programa može biti koristi. Samo ispratite sledeće savete.

Danas svi možemo da „strimujemo" filmove i programe sa interneta. Pretplatite se na neki od striming servisa u ponudi, možete naći dokumentarce i razne obrazovne programe, bez reklama.

Zatim, ukinite sve sadržaje odnosno crtaće u kojima se brzo govori i radnje se brzo prepliću. Istraživanja su pokazala da samo par minuta Sunđer Boba može da umanji koeficijent inteligencije. Pronađite emisije koje podstiču toleranciju i učenje (Dora Istraživač je sjajan primer).

Na kraju, ograničite vreme koje se provodi uz TV program. Stručnjaci predlažu da deca do dve godine nemaju dodira sa televizijskim programima, te da deca od dve godine na više ne provode više od dva sata uz TV.

Tako, kada odaberete pravi program, znate da detetu ne škodi i možete slobodno da se opustite, uz čašu vina na primer.

# data[].attributes.attachment_link.title
Budite najbolji mogući roditelj primenom lenjeg roditeljstva

# data[].attributes.attachment_link.description
Budimo iskreni, roditeljstvo je naporno. Biti roditelj danas je naporno. Zar vam se ne čini da želimo deci da pružimo previše, i da se angažujemo stalno i neprekidno? Danas je moderno helikopter roditeljstvo, koje odlikuje sledeće: Trčanje za detetom u parku Obroci koji traju satima Svaki minut, svakog sata i dana ste uz dete, maltene fiksirani Vaše dete je individua.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
klokanica postala

'Istraživanje nam je pokazalo da broj poznatih riječi uopće nije toliko važan za razvoj i funkciju mozga. Važna je interakcija i količina obostrane konverzacije'

Svi ti govore da stalno razgovaraš sa svojom bebom. A što kažu istraživači s Massachusetts Institute of Technology (MIT), Harvarda i UPenna? U novoj studiji koja se bavi razvojem govora kod male djece, istraživači su otkrili kako s djecom treba pričati da bi dijete imalo mogućnost najboljeg razvoja. Nije važno samo im pričati, važan je način kako ćete to raditi.

Umjesto da samo izgovarate riječi, od jednostavnijih do složenijih, te im pokazujete slike koja označavaju naučene riječi, stručnjaci naglašavaju da je od samih početaka važno djecu uključivati u obostran razgovor.

Možda te zanima... 6 načina pomoću kojih ćeš probuditi brbljavca u djetetu Vrtić

Naime, istraživači su pratili ono što su nazvali "konverzacijski okreti", ili kada odrasla osoba i dijete međusobno razgovaraju s ne više od pet sekundi pauze između riječi. Drugim riječima, interakcija je važna.

Istraživanje koje je obuhvatilo djeci u dobi od 4 do 6 godina, stručnjaci s MIT-a koji se bave kognitivnom znanosti zaključili su da takav obostran razgovor doslovno mijenja mozak djeteta. Točnije, dijalog može potaknuti djetetov razvoj mozga i jezične vještine, a to je izmjereno nizom testova i skeniranjem dječjih mozgova te se pokazalo da je upravo međusoban razgovor najviše utjecao na njihov razvoj, bez obzira na stupanj obrazovanja ili visinu dohotka roditelja.

"Dakle, nije važno da djetetu pričate i obogaćujete vokabular, važno je da s njim doista razgovarate i učite ga kako da shvati i uzvrati informacije", rekla je Rachel Romeo, diplomantica na Harvardu i MIT-u i glavna autorica spomenutog istraživanja.

Ovo novo istraživanje s MIT-a je toliko znakovito jer roditeljima nalaže da se manje fokusiraju na same riječi i pojmove, a puno više na interakciju, poticanje dijaloga, slušanje i razgovaranje.

"Istraživanje nam je pokazalo da broj poznatih riječi uopće nije toliko važan za razvoj i funkciju mozga. Važna je interakcija i količina obostrane konverzacije", rekla je Rachel Romeo.

Možda te zanima... Vodič kroz razvoj govora po dobi: Što bi dijete trebalo znati i na što paziti? Vrtić

Istraživanje je pokazalo i to da su djeca iz bogatijih sredini doista imali širi vokabular, iako njihov mozak zbog toga nije bio bolje razvijen u odnosu na djecu iz siromašnijih obitelji koja nisu znala toliki fond riječi, ali su navikla na razgovor zbog čega su bila gotovo istovjetna djeci sa širim vokabularom. A to je jako važan podatak koji može maksimalno ohrabriti roditelje na stari dobri razgovor, čak i kad pričamo o bebama.

Zato su se morali osvrnuti i na moderno roditeljstvo koje se sve više oslanja na tehnološka dostignuća kojima žele potaknuti bolji razvoj kod svog djeteta, a koja također čine onu razliku između bogatijih i siromašnijih, međutim, u odnosu na jaz od 30 milijuna riječi, prema svemu sudeći siromašnija su djeca sada ipak u prednosti ili su barem izjednačena s bogatijima.

Možda te zanima... Moje dijete ne govori: Kako prepoznati kašnjenje i koja je uloga roditelja? Vrtić

Drugim riječima, roditelji koji troše previše novaca na pametna pomagala (i aktivnosti) često propuštaju biti s djecom, razgovarati s njima otvoreno, slušati ih i poticati na razgovor, što u većem djelu čine upravo oni roditelji koji se ne oslanjaju ni na kakva moderna i skupa pomagala.

Razgovor zahtijeva složene kognitivne sposobnosti, puno složenije od slušanja ili pričanja, a prema stručnjacima s MIT-a, razgovor omogućuje djeci da razumiju ono što druga osoba pokušava reći i znaju kako odgovarati na odgovarajući način. To je vrlo različito od samog slušanja ili samog pričanja, te posebno od broja naučenih riječi.

Dakle, razvoj govora više nemoj mjeriti širinom vokabulara nego količinom međusobnog razgovora.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ovo je najbolji način za razvoj govornih vještina kod djece

# data[].attributes.attachment_link.description
klokanica postala 'Istraživanje nam je pokazalo da broj poznatih riječi uopće nije toliko važan za razvoj i funkciju mozga. Važna je interakcija i količina obostrane konverzacije' Svi ti govore da stalno razgovaraš sa svojom bebom. A što kažu istraživači s Massachusetts Institute of Technology (MIT), Harvarda i UPenna?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Često vidimo djecu, pa čak i male bebe, kako se zabavljaju gledajući u pametne telefone, tablete i druge ekrane, a ono o čemu mnogi roditelji ne razmišljaju je, da vrijeme provedeno ispred njih, može ostaviti velike posljedice po dječije zdravlje.
U stručnoj terminologiji psihoterapeuti koriste novi izraz "ekranizam", koji označava negativne utjecaje ekrana na mozak, a psiholozi tokom rada sa djecom najčešće primjenjuju neurofeedback terapiju.

Djeca koja su predugo izložena ekranima počinju se zatvarati u sebe, imaju problem sa komunikacijom, govorom, koncentracijom i slično, a ako se na vrijeme ne prepoznaju negativnosti koje su nastale usljed prekomjernog provođenja vremena ispred ekrana, to može imati mnogo veće posljedice.

Prema riječima psihologinje i psihoterapeutkinje Ankice Baković, pokazalo se da postoje određene poteškoće u onome što dijete "daje od sebe".

- To je primarno govor, a potom koncentracija, fokus, budnost ili suprotno od toga - sanjarenje. Pokazalo se da postoje određena odstupanja od djece koja po rođenju nisu neurorizična, a u prvim godinama života, do treće, vide se podbacivanja. Pored svih dosadašnjih dijagnoza kojima se bavimo, a ciljano se misli na dijagnoze iz spektra pervazivnog razvojnog poremećaja, takvo dijete ne spada u tu kliničku sliku, a na ponašajnom planu jako je slično poteškoćama iz spektra autizma - kazala je Baković.
Negativni utjecaji ekrana
Objasnila je da tokom razgovora sa roditeljima dođe do informacija kako dijete u svojim prvim godinama života ispred ekrana dnevno provede četiri do pet sati, a neka djeca i više.

- Poteškoće koje vidimo u funkcioniranju djeteta u njegovim prvim godinama života često su izazvane dugotrajnim boravkom ispred ekrana. Dugotrajno se smatra sve što je duže od pola sata, s tim da neuropedijatri kažu da do djetetove treće godine to ne bi trebalo biti ni pola sata. Djeca sa kojom se ja bavim, ispred ekrana bila su četiri, pet ili više sati ukupno tokom dana. Dijete gleda u mobitel ili tablet ujutro dok jede, dok mama napravi ručak, nakon što malo odspava opet je ispred ekrana, pa ponovo dok jede... - dodala je.

Prema njemim riječima, tako provedeno vrijeme može imati dva negativna utjecaja.

- Prvi je to da dijete uvježbava ono čemu je izloženo. Ako je dijete u ranoj životnoj dobi izloženo ekranima, ono uvježbava komunicirati sa ekranima. U prvim kontaktima djeteta sa ekranom, ono pokušava uspostaviti komunikaciju sa sadržajem u njemu. Budući da ono što je na ekranu ne uzvraća, dijete se počne zatvarati u sebe jer ne dobiva odgovor u komunikaciji. Kasnije tu imamo kliničku sliku koja izgleda kao "orjentiranost prema sebi", što mi često čujemo kao pojam sanjarenja - objasnila je.

Psihologinja je dodala da dijete tada razvija "unutrašnje svjetove", koji su neovisni o onome u kojem žive.

- U ranoj životnoj dobi je naučeno da u ekranu postoji jedan svijet, a dijete za sebe razvija drugi svijet i ta dva svijeta između sebe ne komuniciraju. To je najveća šteta ekranizma. Dijete nije naučilo komunicirati uz ekran, jer ekran se ne usklađuje sa djetetom i ne prati njegovu komunikaciju, pa je onda dječiji mozak uvježban u isključivanje. Kada vidimo da se to otelo kontroli, da dijete ne vidi drugu djecu, povlači se u svoje svjetove i kutke, ili kada mi nešto pričamo a ono nas ignorira, ne obraća pažnju na braću i sestre, nove goste i slično, onda je sitacija alarmantna - naglasila je.
Ankica Baković
Ono što je veoma važno znati, smatra naša sagovornica, je da "ono što uvježbava, dijete na kraju i uvježba".

- Djeca se rađaju zdrava, a zdrav mozak se usklađuje sa sadržajem kojem je izložen, uvježbava. Ako ga stavite ispred ekrana, on se uvježbava u svojim isključivanjima - kazala je.

Druga negativnost koja proizilazi iz ekranizma, navodi Baković, je to što je dijete zbog vremena koje je provelo ispred ekrana propustilo mnogo toga, zbog čega mu je pričinjena ogromna šteta.

- Pored toga što je mozak djeteta bio jednosmjerno stimuliran u ranom životnom periodu, druga je šteta da svi ostali centri nisu bili stimulirani. Roditelji nama prsiholozima često dođu nakon neuropedijatra koji im je rekao da je magnet mozga uredan, ali njima nije jasno zašto dijete ne govori. Zdrave ćelije u mozgu, zdravi neuroni su tek materijal koji se može iskoristiti za uredan kognitivni razvoj. Ali neće sam od sebe. Ako imate materijal za kuću, ona se neće sama sagraditi. Materijal može propasti. Iako ste imali sve, nemate kuću. Tako je i za zdrave stanice u mozgu, jer one ne znače uredan kognitivni razvoj. Nužan je podražaj iz okoline - naglasila je.
Mozak funkcionira po zakonima prirode
U ranoj životnoj dobi djeteta postoje optimalne faze razvoja i periodi kada se treba uspostaviti, kako navodi naša sagovornica, sposobnost fokusa, koordinacije govora, mišićne ekspresije, uspostavljanja kontakta vidom i slično.

- Naš mozak je dio prirode i on funkcionira po zakonima prirode. Postoje tačno određeni periodi u razvoju djeteta šta se u kognitivno-mentalnom planu razvija svaki mjesec. Zna se koje sposobnosti djeteta se u kojem mjesecu života razvijaju, ali neće same od sebe, već uz podražaj iz okoline. Ako dijete ostane pod staklenim zvonom, izolirano od tog podražaja i "vegetira" ispred ekrana, neuroni se međusobno ne povezuju sami od sebe. Da bi se te stanice u mozgu povezale, nastaju sinapse, mreža neurona, a mreža neurona je sposobnost. Prvi korak u tome nedostaje zbog ekranizma, a to je stimulacija iz okoline, plus jednosmjerna stimulacija koja dijete okreće prema njemu i zatvara ga, gdje imamo autističnu sliku i usporen jezičko-govorni razvoj - objasnila je Baković.

Nerijetko joj se kroz rad dešavalo da dođe majka sa djetetom koje ne govori jezik kojim pričaju njegovi roditelji, već naprimjer engleski.

- To se dešava kada je dijete u toj jednosmjernoj komunikaciji bilo toliko uporno za preživljavanjem, pa čak i sa ekranom koji s njim nije pričao, da je počelo ponavljati za njim. Ekran s djetetom ne uspostavlja komunikaciju, ali iz očaja da komunicira s nekim, dijete počinje komunicirati u smislu klipova koje kupi iz sadržaja kojima je izloženo. Pustite djecu u lokvu, blato, drvo, kamen, da se suživi i stimulira mozak - istaknula je.

Ovom problemu pristupa se u sklopu neurofeedback terapije. Psihologinja navodi kako najprije napravi kliničku sliku djeteta, koja je ista u autizmu i pseudo-autizmu.

- Slika je ista, ali je tempo napredovanja djeteta različit. Kod prve kliničke slike - autizma, napredovanje je mnogo, mnogo sporije. Neurofeedback služi da smanji intenzitet poteškoća, ali mi je cilj raditi i prevenciju. Meni je sada na terapijama dominantno 2018. godište. To su djeca od dvije godine. Trudim prčati o tome, promovirati... Roditelji, koji dođu kod mene i spoznaju istinu da su sudionici štete koja je napravljena kod djeteta, su očajni. Ja im kažem "nemate koristi od tog očaja, hajde da sada dijete iščupamo, a vi promovirajte okolo i pričajte. Ekrani za djecu ne dolaze u obzir - zaključila je.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ekranizam je sličan autizmu: Dijete razvija ''unutrašnje svjetove'', koji su neovisni o onome u kojem žive

# data[].attributes.attachment_link.description
Često vidimo djecu, pa čak i male bebe, kako se zabavljaju gledajući u pametne telefone, tablete i druge ekrane, a ono o čemu mnogi roditelji ne razmišljaju je, da vrijeme provedeno ispred njih, može ostaviti velike posljedice po dječije zdravlje.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ако сте родитељ детета које иде у вртић или млађег школарца, можда вам је некад неко саветовао да свом малишану, кад дођете по њега у школу, не постављате то чувено питање: "Шта сте данас радили?". И вероватно сте се запитали, па забога, како да не покажем интересовање за сопствено дете, како да не питам, како ћу онда знати шта раде у школи? Делује толико нормално и природно да некога кога волите највише на целом свету, а нисте га видели читав дан, питате како је провео време. Многи то посматрају и као начин да се деца науче основној кутури и лепом понашању - уљудно је питати некога кога сретнеш како је и шта ради. Код нас чувено: "Шта има ново?". А јесте ли приметили колико често на ово питање добијете као одговор једно кратко: "Ништа". Па, ако одрасли људи не могу у тренутку да се сете шта је то ново што им се дешава и што би требало да вам саопште, како очекујете то од мале деце?

Дакле, оно што пре свега треба да знате, јесте да ваше дете, ако је млађе од пет година, живи у тренутку. То значи да, када дођете да га покупите из школе, он ужива баш у том тренутку када поново угледа вас, најважнију особу у свом животу. Не кварите му радост постављањем питања: "Какав је био твој дан?" или "Шта си радио данас?", већ га пустите да ужива у томе што је поново с вама, а ви учините исто. Осим што ћете детету одузети тај моменат среће, вероватно нећете добити оно што сте тражили. Јер ваше дете неће имати спреман одговор пошто му је секунд пре него што сте га питали на памети било једино то колико је лепо што вас поново види. Деца уживају у тренутку и нису у стању да, кад им поставите овакво питање, одговоре онако како бисте очекивали. Способност да опишу свој дан у вртићу и понове оно што им се тамо дешавало имају старија деца.

Осим тога, ако им то питање постављате сваког дана, може им постати одбојно јер ће осећати обавезу да дају неки одговор иако га у том тренутку немају. Тако стварате непотребан притисак. Ако дете зна да ћете га, чим дођете у вртић, одмах питати шта су данас у радили, постоји и могућност да ће одговорити нешто што можда зна да би вам се допало или ће поменути неку активност које се прво сети.

Такође, то вам можда није пало на памет, али деца не посматрају свакодневне активности као одрасли. Оно што би се нама чинило важним (рецимо нова песмица) њима можда није вредно помена. Другим речима, колико год да нама свака, и најмања активност коју деца имају у вртићу делује важна, у њиховим малим главама, то је сасвим другачије - дан као и сваки други.
Па, како да онда, као родитељи, дођемо до тих драгоцених информација? Како да разговарамо са својом децом и сазнамо како су провели дан, а да то при томе не изгледа као форсирање и стварање притиска детету?

Једноставно - примером.

Дајте им пример како би требало да комуницирају о томе како су провели дан. Ово можете учинити разговором с другом одраслом особом или старијим дететом, док млађе дете слуша, али и у разговору с вашим малишаном за кога имате тако много питања.

Ево, на пример, дошли сте по њега у школу. Видите његово слатко и весело лице и одмах му кажете: "Здраво, баш се радујем што те видим поново!". Он ће вероватно рећи нешто слично. Дакле, у том тренутку када после 8 или 9 сати коначно поново видите своје дете, не дозволите себи да га запиткујете. Ни васпитачицу. Ни друге родитеље. Не узимајте ни телефон у руке. Једноставно разговарајте са својим дететом. Док пешачите или се возите кући, испричајте му како је прошао ваш дан - шта сте на послу радили, да ли вас је неко наљутио или посебно обрадовао, како вам се допао ручак... После сваке информације коју дате детету о свом дану, направите малу паузу. Можда ће желети нешто да вас пита или га можда подсетите на нешто важно што се њему десило па жели с вама да подели.

На овај начин ћете помоћи детету да схвати шта је то заправо што се дешава у току његовог дана, а вредно је приче и помена. Временом, овим приступом давања примера, ваше дете ће само осетити потребу да и оно вама каже како је провело свој дан у вртићу. Дозволите му да сам дође до тога, да сам развије осећај и потребу да подели важне информације с вама. То ће ваш разговор учинити далеко садржајнијим и смисленијим, а ви ћете бити награђени и једним и другим - и осмехом свог детета када вас угледа на крају дана и информацијама о томе шта је данас ново научио у вртићу!

Извор: www.sarahmoudry.com

Приредила А. Ц.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Александар Цвјетић

# data[].attributes.attachment_link.title
Шта не треба да питате дете када дођете по њега у вртић - Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.description
Ако сте родитељ детета које иде у вртић или млађег школарца, можда вам је некад неко саветовао да свом малишану, кад дођете по њега у школу, не постављате то чувено питање: "Шта сте данас радили?". И вероватно сте се запитали, па забога, како да не покажем интересовање за сопствено дете, како да не питам, како ...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Potpuno je prirodno da se porodice svađaju i da imaju različita mišljenja. Na kraju krajeva postoji izreka "Svaka je glava svet"

Foto: Flickr

Ipak, neretko se majka svađa najviše sa jednim od svoje dece. Prema studiji "ono što vas najviše muči u ponašanju kod druge osobe je ono što vas muči kod vas samih" roditelji često ne prihvataju stavove svoje dece ili pokušavaju da ih isprave jer u njima vide svoj odraz, što ih može dovesti do žestokih sukoba

Sa portala Bright Side razgovarali su sa psihologom Mari Segrelles koja je objasnila zašto ponekad roditelji imaju komplikovaniji odnos sa jednim od svoje dece.

Često je u pitanju "projekcija" odnosno odbrambeni mehanizam kada čovek drugoj osobi pripisuje svoje misli i stavove koje ne može da toleriše.

Deca imitiraju ponašana svojih roditelja, kaže Marti Segrelles i mnoge stavove su nasledili od roditelja. Deca od detinjstva posmatraju kako se njihovi roditelji ponašaju u različitim situacijama. Čak i raspoloženje majke ili oca može da utiče na emocionalni razvoj njihove dece.

Posebnom tokom adolescencije kada se ličnost svakog od njih počne uspostavljati, deca tada počinju da usvajaju ponašanje svojih roditelja, od načina na koji govore do načina na koji reaguju.

Normalno je da tokom života gledate u prošlost i da niste zadovoljni nekim odlukama ili načinom na koji ste reagovili i želeli bi to da promenite. Tako da kada postanete roditelji vi vidite da i vaše dete čini iste greške kao i vi i automatski želite da ih ispravite.
Kako da razrešite ove sukobe?
Psiholog Segrelles rekla je da bi roditelji trebalo da prepoznaju sopstvene unutrašnje sukobe i da ih razreše, a zatim da pokušaju da utiču na svoju decu. Ipak, sve i da uspete prošlost da ostavite iza sebe morate prihvatiti da deca "ne pripadaju" mami ili tati. Ona moraju sama donositi odluke i praviti sopstvene greške kao lično iskustvo učenja.

Uvek pokušajte da razmišljate iz ugla deteta pre nego donesete presudu. Procenite način na koji se obraćate detetu, ton i reči koje koristite.

Ako ne prihvataju vaš savet, negoduju... setite se da bi ste i vi verovatno reagovali na isti način. Pokušajte da se zbog toga ne ljutite.

Ako je rasprava preglasna, ako vičete i upućujete reči koje mogu da povrede, bolje je pauzirati i ostaviti raspravu za drugi put. Važno je da kontrolišete emocije. Pokušajte da budete što mirniji.

Morate prihvatiti da nisu sva ljudska bića jednaka i da morate da tolerišete razlike.

# data[].attributes.attachment_link.title
Dete koje vas najviše ljuti, je ono koje najviše liči na vas

# data[].attributes.attachment_link.description
Potpuno je prirodno da se porodice svađaju i da imaju različita mišljenja. Na kraju krajeva postoji izreka "Svaka je glava svet" Foto: Flickr Ipak, neretko se majka svađa najviše sa jednim od svoje dece.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Reverie: Institut za psihologiju, psihoterapiju i edukaciju

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Citat koji kruži Italijom podseća nas: ,,Sada budimo udaljeni jedni od drugih da bismo kasnije mogli da se grlimo". Ali, čak i kada smo u samoizolaciji i održavamo socijalnu distancu možemo mnogo toga da učinimo i za sebe i za druge.

Iako moramo da ostanemo u svojim kućama, to ne znači da se moramo izolavati u svakom smislu. Postoji puno neizvesnosti, puno informacija koje su uglavnom negativne i biti sam sa svojim mislima može dovesti do osećaja anksioznosti više nego pre.

Veoma je bitno ostati u komunikaciji putem telefona, skajpa... sa porodicom, odraslom decom, prijateljima, komšijama i drugim ljudima koji su nam bitni. Naročito onima koji ulivaju osećaj smirenosti, stabilnosti a ne haosa. Ovaj trenutak nas poziva i da budemo nežni prema sebi. Trudite se da održite redovne rutine koje donose udobnosti i stabilnost. Terapija, razgovor, vežbanje, čitanje pevanje...

Tačno je, da u ovoj situaciji na mnoge stvari ne možemo da utičemo, ali ono što možemo jeste da budemo odgovorni, ostanemo kod kuće, vodimo računa o higijeni i načinu zaštite od virusa u slučaju izlaska iz kuće, držati određenu udaljenost kada smo van kuće, više sna, jačanje imuniteta... Takođe, informacije mogu dosta da utiču na naše psihičko stanje, treba da budemo informisani, ali ne opsesivno proveravati vesti.

Naravno, mi smo u vremenu masovnih previranja, postoje i stvari koje su izvan naše kontrole, uključujući i koliko će dugo trajati pandemija, šta ako ostanem bez posla, šta ako se ja ili neko od mojih bližnjih razboli...

Stvoriti osećaj sigurnosti je nekada lakše reći nego učiniti. Tako da, u redu je nekada biti zabrinut, uplašen, ljut, nesiguran, razočaran, nestrpljiv, nezainteresovan...

U takvim situacijama, ne treba biti strog prema sebi, u redu je imati takva osećanja i treba ih pustiti da izadju iz nas.

Važno je da nas strah ne preplavi, ne vodi u izolaciju, da sami naši strahovi i anksioznost ne postanu pandemija, da ostanemo racionalni i hrabri, i da pronađemo načine kako da ublažimo taj osećaj. Budimo strpljivi i ljubazni prema sebi jer prolazimo kroz teško vreme.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kako ostati JA u doba Korone - Reverie: Institut za psihologiju, psihoterapiju i edukaciju

# data[].attributes.attachment_link.description
Citat koji kruži Italijom podseća nas: ,,Sada budimo udaljeni jedni od drugih da bismo kasnije mogli da se grlimo". Ali, čak i kada smo u samoizolaciji i održavamo socijalnu distancu možemo mnogo toga da učinimo i za sebe i za druge. Iako moramo da ostanemo u svojim kućama, to ne znači da se moramo izolavati u svakom smislu.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
klokanica postala

'Mozak je 'savitljiv'. Kroz okolinu, mozak možemo 'ojačati' ili ga 'oslabiti'. Doista vjerujem da, unatoč svim našim najboljim namjerama, nažalost, oblikujemo mozak naše djece u pogrešnom smjeru', govori radna terapeutkinja i objašnjava koje su glavne pogreške u odgoju većine roditelja

"Djeca su danas u razornom emocionalnom stanju! Većina njih dolazi u školu emocionalno nesposobna za učenje, a postoji puno faktora u današnjem životnom stilu koja su doprinijela ovakvom razvoju događaja", govori Victora Prooday, radna terapeutkinja.

U svom dugogodišnjem radu s roditeljima, djecom i učiteljima, ona je vidjela mnogo upozoravajućih stvari te shvatila kako djeca danas postaju sve gora i gora u mnogim aspektima i zbog toga je odlučila podijeliti neke savjete za sve roditelje.

" Potičem svakog roditelja koji brine o budućnosti svog djeteta da pročita ove, zaista dobronamjerne savjete. Znam da mnogi odabiru ne slušati i čitati ovakve stvari, ali djeci je potrebno da čujete ovu poruku.
Čujem jednu te istu stvar od svakog učitelja kojeg susrećem. Jasno, tijekom svog rada kao terapeutkinje, vidjela sam i dalje vidim pad društvenog, emocionalnog i akademskog funkcioniranja djece, kao i oštar porast teškoća u učenju i drugih dijagnoza.
Kao što znamo, mozak je 'savitljiv'. Kroz okolinu, mozak možemo 'ojačati' ili ga 'oslabiti'. Doista vjerujem da, unatoč svim našim najboljim namjerama, nažalost, oblikujemo mozak naše djece u pogrešnom smjeru", govori radna teraputkinja i donosi najveće greške, ali i savjete za roditelje.
Epidemija popustljivog odgoja: Roditelji, preuzmite odgovornost! Kako? Ovo su roditeljske glavne pogreške:
1. Djeca dobivaju sve što žele i kada žele

"Gladan/a sam!!" - "Evo, za sekundu, sad će ručak!" "Žedan/a sam!" - "Evo, sad ćemo kupiti vodu/sok." "Dosadno mi je!" - "Evo ti ______ pa se igraj." Sposobnost odgode zadovoljstva jedan je od ključnih čimbenika za budući uspjeh. Imamo najbolje namjere - da naše dijete bude sretno - ali nažalost, činimo ih sretnima u trenutku, ali 'tužnima' dugoročno. Da biste odgodili zadovoljstvo, znači da morate biti sposobni funkcionirati dobro pod stresom. Naša djeca s vremenom postaju sve manje i manje sposobna nositi se, s čak i najmanjim stresom, što na kraju stvara velike prepreke njihovom uspjehu u kasnijem životu.

Nemogućnost odgađanja zadovoljstva često se može vidjeti u učionicama, shopping centrima, restoranima i trgovinama kada dijete čuje riječ 'ne' jer su roditelji već navikli dječji mozak da dobije ono što želi istog trenutka.

2. Ne učimo djecu socijalnim vještinama

Svi smo zauzeti, stoga dajemo našoj djeci razne igračke i digitalne uređaje kako bi ih s nečime okupirali. Djeca su se prije puno više igrala vani, gdje su u nestrukturiranim i prirodnim okruženjima naučila i vježbala svoje socijalne vještine. Nažalost, tehnologija je zamijenila vrijeme provedeno na zraku. Uz to, tehnologija je učinila roditelje manje dostupnima i iako to često čine nesvjesno, i djeci i sebi čine štetu, a prioritet bi trebale biti dobro razvijene socijalne vještine.
Saznajte kako pomoći djeci steći emocionalne i socijalne vještine koje određuju njihovu budućnost
Mozak je poput mišića koji se treba i može trenirati i ponovno trenirati. Ako želite da vaše dijete bude sposobno biciklirati, naučit ćete ga voziti bicikl. Ako želite da vaše dijete bude u stanju čekati, podučit ćete ga strpljenju. Ako želite da vaše dijete bude u mogućnosti družiti se, morate ga naučiti socijalnim vještinama. Isto vrijedi i za sve ostale vještine. Nema razlike!

3. Zabava kojoj nema kraja

Stvorili smo umjetan svijet zabave za našu djecu. Jednostavno više nema onih trenutaka dosađivanja. Istog trenutka kada postane tiho, brzo trčimo kako bismo ih ponovno zabavili jer ćemo se osjećati kao da ne ispunjavamo našu roditeljsku dužnost. Živimo u dva odvojena svijeta. Oni imaju svoj 'zabavni' svijet, a mi imamo svoj 'radni' svijet. Zašto nam djeca ne pomažu toliko u kućanskim poslovima, u pranju suđa ili pranju rublja? Zašto većinu vremena i mi zajedno s njima pospremamo njihove igračke i njihovu sobu? Zašto konstantno govorimo 'pustimo djecu da budu djeca', kao da će zbog nekoliko obaveza prestati biti djeca?

To su osnovni monotoni poslovi koji treniraju mozak da bude funkcionalan i da funkcionira i kad je 'dosadno', što je zapravo isti 'mišić' koji se zahtijeva kasnije u školi. Kada djeca krenu u školu i vrijeme je za neke nove stvari, njihov prvi odgovor je "Ne mogu, preteško mi je", ili "Dosadno mi je." Zašto? Zato što ti radni mišići nisu bili dovoljno trenirani zbog beskrajne zabave, a ti mišići treniraju se isključivo kroz rad i obaveze.

4. Tehnologija

Korištenje tehnologije kao 'besplatnog servisa za čuvanje' ustvari nije uopće besplatno. Naplata vas čeka odmah iza ugla. Plaćamo sa živčanim sustavima naše djece, s njihovom pažnjom i sa njihovom sposobnošću za odgodu zadovoljstva. U usporedbi s virtualnom stvarnošću, svakodnevni život je dosadan. Kad djeca dođu u učionicu, izložena su ljudskim glasovima i odgovarajućoj vizualnoj stimulaciji za razliku od bombardiranja 'grafičkih eksplozija' i 'specijalnih efekata' koje se mogu vidjeti na ekranima.
Bebe već od 8 mjeseci znaju koristiti mobitel, a 90 posto predškolaca samo bira medijske sadržaje
Nakon nekoliko sati virtualne stvarnosti, procesuiranje informacija u učionici postaje veliki izazov za djecu jer je njihov mozak naviknut na visoku razinu stimulacije koju tehnologija omogućuje. Nemogućnost obrađivanja nižih razina stimulacije čini djecu osjetljivima na akademske izazove. Tehnologija nas također emocionalno razdvaja od naše djece i naših obitelji. Emocionalna dostupnost roditelja glavni je 'nutrijent' za djetetov mozak, a nažalost, postepeno oduzimamo našoj djeci taj 'nutrijent'.

5. Djeca 'vladaju' svijetom

"Moj sin ne voli povrće." "Moja kćer ne voli ići rano u krevet." "Moje dijete jednostavno ne voli jesti doručak." "On se ne želi sam odjenuti." "Ona je prelijena jesti sama." Ovo su neke od najčešćih rečenica koje čujem od roditelja. Otkada djeca diktiraju nama kako da ih odgajamo? Ako sve ostavljamo na njima, sve što će raditi je jesti tjesteninu, hranu iz pekare, slatkiše, gledati televiziju, igrati igrice i nikad ne spavati.
9 znakova koji pokazuju da imate drsko dijete

Kakvo dobro činimo djeci ako im dajemo što ŽELE kada znamo da to nije DOBRO za njih? Bez pravilne prehrane i kvalitetnog sna, djeca dolaze u školu razdražljiva, nervozna i nepažljiva. Dodatno tome, šaljemo im krivu poruku! Uče kako mogu raditi što žele i ne raditi što ne žele. Koncept 'trebam učiniti' je potpuno odsutan. Nažalost, kako bismo postigli neke ciljeve u životu - moramo raditi ono što je potrebno iako to nije uvijek ono što želimo raditi. Primjerice, ako dijete želi biti odlikaš u školi, mora učiti i raditi na tome. Ako želi biti uspješan nogometaš, mora vježbati. Naša djeca jako dobro znaju što žele, ali imaju velikih problema raditi ono što je potrebno kako bi postigli svoj cilj. I upravo to rezultira neostvarenim ciljevima i djecu ostavlja u razočarenju.

Trenirajte dječji mozak!

U životu djeteta možete napraviti razliku tako što ćete 'trenirati' dječji mozak kako bi vaše dijete uspješno funkcioniralo na socijalnim, emocionalnim i akademskim razinama. Evo što Victora Prooday predlaže kako to učiniti:

1. Nemojte se bojati postaviti granice. Djeci trebaju granice kako bi odrasla u sretne i zdrave ljude!

Napravite raspored za obroke, odlaske u krevet i vrijeme provedeno ispred ekrana

Razmišljate o onome što je DOBRO za njih, a ne o onome što ŽELE/NE ŽELE. Bit će vam zahvalna kasnije u životu. Roditeljstvo je težak posao. Trebate biti kreativni kako biste napravili ono što je dobro za njih jer većinu vremena, to je upravo suprotno od onoga što oni žele

Djeci treba doručak i kvalitetna hrana. Trebaju provoditi vrijeme na otvorenom i ići u krevet u isto vrijeme kako bi bili spremni za školu i učenje sljedeći dan

Promijenite stvari koje im se ne sviđaju u zabavne, emocionalno stimulativne igre

2. Ograničite tehnologiju i ponovno se povežite s djecom emocionalno

Iznenadite ih s cvijećem, podijelite osmijeh, škakljajte ih, ostavite slatku poruku u njihovom ruksaku ili ispod jastuka, iznenadite ih odlaskom na ručak ili na desert nakon škole, plešite, napravite utvrdu od jastuka usred dnevne sobe

Imajte obiteljske večere, igrajte društvene igre, idite u vožnju biciklima, idite u duge šetnje

3. Vježbajte 'odgodu zadovoljstva'

Neka čekaju! U redu je dosađivati se - to je prvi korak koji vodi kreativnosti

Postepeno povećavajte 'vrijeme čekanja' između 'ja želim' i 'ja ću dobiti'

Izbjegavajte upotrebu tehnologije u javnom prijevozu, automobilima i restoranima i umjesto toga ih učite čekati dok razgovaraju i igraju igre

Ograničite konstantno grickanje grickalica i slatkiša

4. Učite dijete 'monotonom' radu od najranije dobi s obzirom da je to temelj budućeg rada i izvedivosti

Slaganje rublja, pospremanje igračaka, vješanje odjeće, raspakiravanje namirnica, postavljanje stola, pripreme obroka, pospremanje kreveta...

Budite kreativni. U početku činite to poticajno i zabavno, tako da njihov mozak povezuje obaveze i rad s nečim pozitivnim

5. Učite dijete socijalnim vještinama

Učite ih izmjenjivanju reda, dijeljenju, gubljenju/pobjeđivanju, kompromisima, pohvali drugih ljudi, korištenju riječi poput 'molim i hvala'

Iz mog iskustva, djeca se mijenjaju istog trenutka kada roditelji promijene svoju perspektivu o roditeljstvu. Pomozite djeci da budu uspješna u životu na način da trenirate i jačate njihov mozak od najranije dobi.

# data[].attributes.attachment_link.title
Roditeljske greške zbog kojih su djeca nestrpljiva, misle da su povlaštena i dosađuju se

# data[].attributes.attachment_link.description
'Mozak je 'savitljiv'. Kroz okolinu, mozak možemo 'ojačati' ili ga 'oslabiti'. Doista vjerujem da, unatoč svim našim najboljim namjerama, nažalost, oblikujemo mozak naše djece u pogrešnom smjeru', govori radna terapeutkinja i objašnjava koje su glavne pogreške u odgoju većine roditelja

# data[].attributes.attachment_link.title
I najmlađi treba da znaju - Korona virus

# data[].attributes.attachment_link.title
VIJUGAVIM DRUMOM SA RANKOM RAJOVIĆEM – Korak po korak u osamostaljivanju dece

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
U suradnji sa stručnjacima iz Društva za Komunikacijsku i medijsku kulturu i s Hrabrog telefona, Agencija za elektroničke medije i UNICEF pripremili su priručnik za roditelje i skrbnike 'Razgovarajmo o životu s druge strane ekrana'

Piše: Ana Dokler

U sklopu 3. Dana medijske pismenosti Agencija za elektroničke medije i Ured UNICEF-a za Hrvatsku objavili su priručnik "Razgovarajmo o životu s druge strane ekrana" namijenjen roditeljima i skrbnicima djece osnovnoškolske i srednjoškolske dobi.

Mnogo je izazova s kojima se djeca i mladi susreću u digitalnom okruženju, a roditeljima nije uvijek lako pružiti djeci odgovarajuće vodstvo i podršku.

Naš online život, o kojem roditelji ništa ne znaju - pobjednici natječaja

Kako bismo vas informirali, inspirirali i osnažili za razgovor s djecom o njihovim iskustvima na internetu i društvenim mrežama, pripremili smo u suradnji s domaćim stručnjacima - komunikolozima i psiholozima - priručnik s prijedlozima 18 radionica koje možete s djecom provoditi kod kuće.

Uz određene prilagodbe nastavnici mogu radionice koristiti i za rad s učenicima u osnovnim i srednjim školama.

Materijal za roditelje: Kritičko razmišljanje u digitalnom okruženju

Autori radionica su doc. dr. sc. Lana Ciboci, izv. prof. dr. sc. Igor Kanižaj i prof. dr. sc. Danijel Labaš iz Društva za komunikacijsku i medijsku kulturu, a uvod u priručnik i poruku za kraj, u kojima ćete dobiti objašnjenja o utjecaju elektroničkog nasilja na mentalno zdravlje djece i mladih te savjete kako djeci pristupiti kada želite razgovarati o ovim temama, napisala je Hana Hrpka, prof. psihologije iz Udruge Hrabri telefon.

Uz svaku radionicu navedena je dob za koju je primjerena, a teme radionica uključuju prekomjerno korištenje interneta i društvenih mreža, dijeljenje osobnih podataka, opasnosti multiplayer igara, vrijeđanje i izostavljanje iz grupa u aplikacijama za dopisivanje, rizike dijeljenja seksualnih sadržaja, dopisivanje s nepoznatim osobama i susrete s osobama koje su djeca upoznala na internetu.

Opis svake radionice sadrži ključne informacije o određenoj temi, temeljene na znanstvenim istraživanjima i iskustvima stručnjaka, a slijede konkretni zadaci, prijedlozi sadržaja koje možete pogledati ili pročitati zajedno s djecom te pitanja o kojima možete razgovarati.
Preuzmite priručnik 'Razgovarajmo o životu s druge strane ekrana'
Savjeti roditeljima: Kako biti ukorak s djecom u virtualnom svijetu

# data[].attributes.attachment_link.title
Priručnik s radionicama koje možete s djecom provoditi kod kuće - Medijska pismenost

# data[].attributes.attachment_link.description
Piše: Ana Dokler U sklopu 3. Dana medijske pismenosti Agencija za elektroničke medije i Ured UNICEF-a za Hrvatsku objavili su priručnik "Razgovarajmo o životu s druge strane ekrana " namijenjen roditeljima i skrbnicima djece osnovnoškolske i srednjoškolske dobi. Mnogo je izazova s kojima se djeca i mladi susreću u digitalnom okruženju, a roditeljima nije uvijek lako pružiti djeci odgovarajuće vodstvo i podršku.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Има дивних мушкараца, дивних тата, који су права подршка својим женама, њихов пријатељ, и њихов ослонац у свему. А деца то осете, она све знају

Драге маме, данас падате у други план. Ваше место ће преузети ништа мање важни - Тате!

Не желим да се тате осећају мање важним од мама. Јер то не стоји. Тата је такође врло важан фактор у одгоју свог детета, исто као и мама. И самим тим, заслужује да се колумна посвети и њему, нашем ослонцу.

Прошла су та времена када је само жена била та која се највише бавила са дететом, када је кувала и поспремала по цео дан , а мушкарац читао новине и гледао тв. Одавна то више није тако. Данас је мушкарац тај који помаже жени у свему, од кухања до одгоја детета. Јер, ипак, то дете није само женино дете, већ и његово. Грози ме када чујем појединце када кажу некој жени:"Благо теби, он ти чува дете". Хеј, па то је и његово дете, он чува СВОЈЕ дете, бави се са СВОЈИМ дететом. И то је чак и криви израз „чува", он га не чува, он га ОДГАЈА.

Неретко видимо по парковима како тате њежно носе своје мале потомке, бришу им носић, или лице замусано од чоколаде. Пажљиво их дижу када плачу при паду, или када се дуре јер је неко други сео на њихову љуљачку. Нема ништа љепше од мушкарца који има очи пуне њежности упрте у своје дете, који с пуном пажњом прати сваки његов корак. Мушкарца који га полако и стрпљиво храни, мушкарца који има бескрајну вољу научити дете како да крене првим корацима у живот. То су наши мушкарци тате.

Тате без којих овај свет не би имао смисао, они су ту када је најтеже, наш ослонац, наше уточиште.

Када мама мало подвикне, брзо се трчи тати, тата ће умирити своју принцезу. Јер, тате то обично и јесу, слаби на своје мале принцезе. Нема што не би учинили за њих, играње и забављање до касно навече, ушушкавање у креветић, причање приче, мажење. Тате то воле, и сву своју њежност и благост, дају њима, својој малој дечици.

Неретко се види колико тата преузме и варјачу, те са уживањем приону спремању ручка. А да не заборавимо при том како се највише слушају жеље малих мезимаца. Тата кува по наруџбини, тата да клинцима да с њим кувају, да праве неред по кухињи својим маштаријама. Али све је то игра, све је то топлина дома.

Тако да, не бих се сложила да тате не помажу мамама и да су маме у свему саме. Околина ме пуно пута у то разуверила. Наравно да има изузетака. Нико није баш у свему најбољи, па се онда ту надопуњују. Лепо је када дете осети да је вољено и да има заштиту оба родитеља, заштиту од свега онога чега се боји док је мало, али наравно, и када одрасте. И тате и маме имају јако тежак задатак, ако не и најтежи, јер, што има теже од одгоја детета. Потребно је пуно стрпљења и љубави извести једно мало биће на прави пут.

Пун град је тата са малом децом, то ме и понукало да напишем ову колумну, на све стране где сам се окретала тате се играју са децом, носе их, возе. Није све само пуно мама, и тате се подједнако баве њима. Сад ми је жао што нисам фотографирала једног тату како са малом цурицом бира цвеће које ће купити мами. Ишли су од једног букетића до другог, разгледавали и коментирали који би се мами највише свидио. Таква пажња ти растопи срце. Има дивних мушкараца, дивних тата, који су права потпора својим женама, њихов пријатељ, и њихов ослонац у свему. А деца то осете, она све знају.

Сву вашу љубав или вашу нетрпељивост деца осете. Њих не можеш преварити. Те мале окице и неискварене душе примају све ваше добре и лоше вибрације.

Тате све удовољавају својим принцезама, макар им и не би требали, али попуштају. Желе видети срећу у очима свог детета. Те слатке, мале цурице једног дана желе мушкарца какав је био и њихов тата, заштитнички расположен, пун љубави. Лепо је и када видимо како тата учи свог сина да је сасвим у реду да заплаче, да покаже сузе, супротноме ономе што су нас знали учити наши родитељи, како мушко не плаче. То су глупости. Сасвим је нормално и природно исказивати емоцију, јер емоције постоје у свима нама, показивање емоције није знак слабости, већ дапаче, снаге. Тате и маме су ту да својој деци усаде праве вредности....љубав, поверење, емпатију.

Тако да, слободно могу резимирати.....данас је лако бити тата, али тешко је бити отац.

Извор: index.hr

# data[].attributes.attachment_link.title
Лако је бити тата, тешко је бити отац - Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.description
Има дивних мушкараца, дивних тата, који су права подршка својим женама, њихов пријатељ, и њихов ослонац у свему. А деца то осете, она све знају Драге маме, данас падате у други план. Ваше место ће преузети ништа мање важни - Тате! Не желим да се тате осећају мање важним од мама.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
„Malo izgleda surovo to što ne mogu da se zagrle, što ne mogu da se igraju blizu, ali ako mi to njima prikažemo kroz neku igru, to će prihvatiti. Sreća je što u vrtićima neće biti mnogo dece, tako da ta razdaljina tokom obroka biće sigurno ispoštovana", savetuje profesor Rajović.

Kako zabaviti decu u doba korone i kako ih motorički pokrenuti, poslušajte u prilogu u nastavku.

# data[].attributes.attachment_link.title
Nova pravila u vrtićima u doba korone: Evo kreativnog primera kako deci kroz igru pokazati kako da se ponašaju u ovoj situaciji

# data[].attributes.attachment_link.description
Kako su objavili nadležni iz Ministarsta prosvete, vrtići u našoj zemlji počinju da rade 11. maja. Epidemiolozi su već odredili pravila ponašanja dece u vrtićima, ali kako deci objasniti socijalnu i fizičku distancu? Da li je moguće igrati se bez ikakvog bliskog ...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Pokazalo se da su formirane radne navike jako važne za postizanje uspeha u životu. Ako se teži ka tome da se usvajaju od najranijeg detinjstva, kasnije kroz odrastanje i sazrevanje, od presudnog su značaja za formiranje pravilnog odnosa prema radu.

U detinjstvu, samokontrola nije izgrađena, tako da dete nije u stanju da kontroliše svoje ponašanje. Rad za dete predstavlja određenu neprijatnost jer se ono vodi samo principom trenutnog zadovoljstva. Zadatak roditelja je da pomogne detetu da izgradi princip realnosti, što se postiže pravilnim usmeravanjem i postavljanjem jasnih pravila (i svakako doslednošću u sprovođenju istih). Cilj je da dete shvati da postoje zadovoljstva koja su štetna (na primer, velika zastupljenost slatkiša u ishrani, provođenje više sati dnevno za računarom), kao i neprijatnosti koje su korisne (redovno pranje zuba, ruku, kulturno ponašanje za stolom, pristojnost, sređivanje sobe i, naravno, učenje). U tome veliku ulogu imaju i maniri samih roditelja jer dete uči ugledajući se na njih.

Dete ne razlikuje sebe od svojih želja. Ukoliko mu neku želju ne ispunite, ono misli da ga odbacujete i uskraćujete ljubav. Međutim, roditelji treba da budu istrajni i onda kada su reakcije deteta dramatične. Pre svega oni sami moraju biti svesni da su određena uskraćivanja, dugoročno gledano, za dobrobit deteta. Time se dete uči da neprijatnost ne isključuje ljubav. Poruka koju treba poslati je: ,,Baš zato što te volim, očekujem od tebe da to radiš.''

Kako se formiraju radne navike kod dece?
Da bi se radna navika formirala, moraju postojati:

spoljašnji pritisak pod kojim će dete popustiti,

doslednost, odnosno nepopuštanje i neodustajanje - za svaku aktivnost koja se započne, insistirati da se uradi do kraja,

planiranje vremena za izvršavanje obaveza i vremena za igru, i

definisani kratkoročni i dugoročni ciljevi.

# data[].attributes.attachment_link.title
Formiranje radnih navika kod dece - osnova za uspeh u životu

# data[].attributes.attachment_link.description
Pokazalo se da su formirane radne navike jako važne za postizanje uspeha u životu. Ako se teži ka tome da se usvajaju od najranijeg detinjstva, kasnije kroz odrastanje i sazrevanje, od presudnog su značaja za formiranje pravilnog odnosa prema radu.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
2. Moja slikovnica - ideja za decu mlađeg školskog uzrasta

Iskoristite zajedničko vreme koje u ovim trenucima provodite sa svojom decom da razgovarate sa njima o različitim temama - o druženju sa kućnim ljubimcem, kako je izgledalo kada su izgubili prvi zub, ili prvi put vozili bicikl, o proslavi rođendana, o svom prvom golu na utakmici i sl. Pitajte koju bi oni od tema o kojima ste pričali izabrali da je predstave kroz „svoju" slikovnicu.

U ovoj igri dete na zanimljiv način uči - piše, crta, osmišljava priču i predstavlja svoj rad drugima.

Dogovorite se o načinu pravljenjа slikovnice. Evo nekoliko preporuka:

Odnos crteža i teksta na svakoj strani slikovnice će zavisiti od uzrasta deteta (sa uzrastom se povećava prostor za tekst, a smanuje prostor za ilustracije).

U zavisnosti od bojica koje će dete koristiti pisanje/crtanje može biti dvostrano (drvene bojice) ili jednostrano (flomasteri) zbog providnosti sa druge strane lista.

Uputite ih da osmisle i naslovnu stranu slikovnice i da joj daju naziv (razgovarajate sa njima o nazivu koji bi trebalo da bude zanimljiv kako bi zainteresovao druge za čitanje).

Na svakom listu im sugerišite da naprave margine/odvojite im deo sa leve strane da ne počinju od početka jer listove slikovnice treba na kraju spojiti

Oko spajanja listova im pomozite, tako što ćete je ušiti sa strane (iglom i koncem) ili zalepiti lepkom

Nastavak ove aktivnosti može bit organizacija ige „Stolica za pisca - promocija slikovnice za ukućene, a ukoliko postoje mogućnosti preko video poziva onda i za rodbinu i drugare. Dete onda predstavlja svoju slikovnicu, a ostali mu postavljaju pitanja.

Za ovu igru biće vam potrebni:
Iz ovih igara deca će naučiti:

Kako da jačaju svoj osećaj sigurnosti

Kako da razvijaju samopouzadanje

Doživljaj autorstva

Autonomiju i samostalnost

Planiranje, organizaciju i rešavanje problema

Kreativnost i maštu

Savet plus za roditelja
Igre mogu delovati kao pravljenje preteranog krša po kući. Saosećamo. Ipak, predlažemo da date šansu, ohrabrite dete i budete deo njegovog sveta. Može se desiti da dete provede nekoliko sati u kvalitetnoj igri koja angažuje sve njegove potencijale!

3. Paukova mreža

Od vune (ili sličnog materijala) napravite "paukovu mrežu" negde u kući (na primer između nameštaja, ispod trpezarijskog stola ili u hodniku).

Cilj igre je da se deca provuku kroz nju ne dodirujući vunu.

Još tri igre aktivnije igre koje možete isprobati:

Ples uz muziku: uključite muziku i igrajte zajedno.

Košarka sa čarapama: pripremite čiste čarape i korpu kao cilj. Stanite malo dalje i pokušajte da ubacite što više čarapa u koš.

Žablji skok: skakućite po površinama u kući koje nisu klizave. Peškire možete da poređate po podu kao dodatne prepreke. Takođe, možete da pokažete deci kako da oponašaju i neke druge životinje, kao što su zec ili kengur.

4. Kuvajte sa detetom

Postoje mnoge prednosti pripreme hrane sa decom, kao što su socijalno-emocionalni razvoj, fizički razvoj i razvoj jezika i kognitivnih sposobnosti.

Nekoliko jednostavnih zadataka za kuvanje za decu su mešanje testa za palačinke, ispiranje povrća ili postavljanje stola.

Deca uživaju u kuvanju sa roditeljima. Decu takođe možete naučiti nekim osnovnim pravilima kuvanja, na primer da moramo jesti dobro skuvanu hranu. 🍚🍳🍲🍎🥗

📹 Izazov - Pokažite nam kako se igrate!⁣

Pozivamo roditelje i staratelje da podele sa nama kratke video-snimke ili fotografije raznih igara s decom predškolskog i školskog uzrasta i inspirišu jedni druge.
⁣
Da biste se priključili izazovu, potrebno je da svoj snimak ili fotografiju objavite na društvenim mrežama (fejsbuk, tviter ili instagram) koristeći obavezni hashtag #KutakZaIgru #LearningAtHome i da obavezno tagujete @unicefsrbija da bismo mogli da vidimo vašu objavu.⁣

Za svako dete, igra!

# data[].attributes.attachment_link.description
Iskoristite zajedničko vreme koje u ovim trenucima provodite sa svojom decom da razgovarate sa njima o različitim temama - o druženju sa kućnim ljubimcem, kako je izgledalo kada su izgubili prvi zub, ili prvi put vozili bicikl, o proslavi rođendana, o svom prvom golu na utakmici i sl.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Navikli smo se na decu koja su neposreda u komunikaciji i slobodna da iskažu svoja mišljenja, bez obzira na okolnoati u kojima se nalaze. Postoje i ona deca koja su slobodnija kući, a mnogo stegnuta, napeta u uslovima van kuće.

Razlog tome možemo tražiti u predodređenosti da budu stidljiva, nasleđenom temperamentu svojih roditelja, ali stidljivost može biti i uslovljena načinima kako dete živi, stilovima vaspitanja, odrastanju u stresnim situacijama. Stidljivost može biti jedna od faza u odrastanju a može potrajati i mnogo duže, zato je važno da roditelji adekvatno reaguju, jer stidljivost kod deteta može stvarati probleme tokom odrastanja

Ponašanje stidljive dece odražava nesigurnost pa se često mlađa deca kriju iza svojih roditelja od nepoznatih, osamljuju u igri, spuštaju pogled, mucaju, crvene..

Često roditelji zaštićuju decu, smatrajući da dete samo ne može rešiti problem, pa rešavaju umesto njih, što još više učvršćuje ovu osobinu kod dece. Ili, roditelji imaju velika očekivanja koja deca ne mogu da ispune. Na primer, traže da pred većim brojem dece ili nepoznatima nastupa, što je takođe kontra produktivno jer se dete više zatvara u seb

Tu detetovu nesigurnost treba podržati. Kako?

- Omogućiti veću komunikaciju i interakciju sa drugom decom. Uvek predstavite drugo dete i pokušajte da im nađete zajedničku igru. Vodite dete u park, igrališta, igraonice i pomozite mu da stupi u kontakt sa jedno do dvoje dece

-Utičite na građenje samopouzdanja rečima pohvale onoga što pozitivno uradi. Ukrasite prostor dečijim radovima, napravite izložbu radova u jednom delu sobe. Na takav način dete vrši samoprocenu, vrednuje svoje uspehe.

- Kod deteta podstičite emotivnu otvorenost, da iskaže svoja osećanja i razume tuđa. Pričajte kako se vi osećate kada ste ljuti, tužni, srećni i zašto? Šta radite u tim situacijama? Slušajući o tuđim emocijama dete emocionalno sazreva. Stavite se u njegovu ulogu, pokušajte da razumete osećanja deteta, to će vas povezati i olakšati razgovor među vama.

- Pustite dete da se izbori samo za sebe, da reši sukob sa drugima, ne rešavajte ga uvek vi. Tražite da vam dete da razloge, argumetuje zašto želi nešto na jedan a ne na drugi način

- Kada se dete ponaša otvoreno obavezno ga pohvalite. A kada je jako zatvoreno ne pričajte ispred njega da je stidljivo, pitajte gde bi voleo da bude, šta bi voleo da radi

- Osnažite ga da istražuje, eksperimentiše, saznaje. Nabavite dovoljno knjiga, materijala i istražujte teme koje su detetu zanimljive. Važan je emocionalni doživljaj tokom igre i istraživanja zato ne treba obraćati pažnju na produkt. Kada se dete dovoljno osnaži i prepozna u čemu je vešto, promeniće sliku o sebi pa će postati i opuštenije.

- Kroz igre uloga, crteže, učešćem u igri možete proceniti kako dete vidi sebe. Igra je dobra prilika da kod deteta podstaknete promenu položaja, da sagledava iz drugog ugla

- Dozvolite mu da kad god može donosi odluku: bira šta će doručkovati (ponuditi 2-3 izbora), bira šta će obući, kojom igračkom se igrati, koju igračku kupiti, bira vreme kada će nešto raditi. Na ovakav način se oslobađa i shvata dete da iako ima različita mišljenja od odraslog nema posledice.

Postoji razlog zbog čega je dete stidljivo, a najbolje ćete sami sagledati situaciju jer vi ste roditelj i najviše vremena sa njim provodite.

Razmišljajte:

- kada se pojavilo takvo ponašanje?

- kada se više povlači u sebe?

- da li postoje situacije kada je dete opuštenije?

- kako dete vidi sebe?

- koju poruku šaljete detetu svojim ponašanjem?

- da li je pruženo dovoljno situacija u kojoma može da pokaže šta ume?

- koliko ga okruženje podržava?

A nakon svih ovih pitanja koja sebi postavljamo razmislimoo kako možemo detetu pomoći da postane sigurnije?

# data[].attributes.attachment_link.title
Како подржавати стидљиву децу? - Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.description
Навикли смо се на децу која су непосреда у комуникацији и слободна да искажу своја мишљења, без обзира на околноати у којима се налазе. Постоје и она деца која су слободнија кући, а много стегнута, напета у условима ван куће.Разлог томе можемо тражити у предодређености да буду стидљива, наслеђеном темпераменту својих родитеља, али стидљивост може ...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
U prethodnom blogu sam pisala o tome kako objasniti detetu da ovih dana ne može da ide u park, a ovog puta želim da podelim sa vama još neke česte roditeljske nedoumice tokom karantina. Nadamo se da će vam naša nova rubrika "Roditelji pitaju" biti korisna i zanimljiva!
1. "Da li u ovoj situaciji detetu treba da dozvolim da radi sve što želi? Težak je ovo period i za nas roditelje i za decu."

Nije dobro nikada dozvoliti detetu da radi sve što poželi. Da li to znači da ako dete poželi da ide napolje da ćete ga izvesti, iako znate da to nije dobro u ovom trenutku ni za Vas ni za njega? Ili, da ako dete želi da prosipa vodu po stanu, da ćete to dozvoliti, i reći: " Neka ga, teški su ovo dani za njega"?

Važno je da gradite odnos sa detetom sa strpljenjem, ljubavlju, podrškom, ali i sa jasnim granicama. Ključne reči ovde su ljubav i jasne granice. Sada i posle, ili i pre i posle.

Deca se ne sećaju da je njihov najbolji dan bio kada su mogli da rade sve što im padne na pamet. Za decu je najbolji dan bio kada su osetili ljubav.

Znači već od danas ako niste, kreirajte zajedno sa detetom plan aktivnosti za svaki dan, a prosipanje vode po stanu ostavite za drugi put.

2. "Moje dete ovih dana postavlja puno pitanja, na koja nemamo odgovore. Pomozite!"

Dete koje postavlja pitanja istražuje, pokazuje da je radoznalo i da ga zanima svet oko sebe. Nije neophodno da imate sve odgovore. Za početak je dovoljno samo da pažljivo slušate šta Vas dete pita.

Aktivno slušanje deteta pomaže u ovoj situaciji, a i u svakoj drugoj, više od toga da znate tačan odgovor. Pohvaljivanje deteta za radoznalost, takođe je lekovito.

Ako ne znate odgovor, recite mu da ne znate. Da li vi poznajete neku osobu koja zna odgovore na sva pitanja?

Naročito odgovore na pitanja o trenutnoj situaciji. Ako znate, javite i nama ko je ta osoba.

Važno je da u ovoj interakciji poštujete nekoliko principa:

govorite ono što znate, istinito i iskreno, primereno dečijem uzrastu;

ne tvrdite da će se nešto desiti, ako ne znate da će se desiti, i

negujte veru da će sve biti dobro, i nadu da zajedno možete puno toga.

3. "Da li ova situacija može da ima negativne posledice na psiho-fizički razvoj mog deteta?"

Svaka situacija u kojoj se nalazimo je prilika za učenje. Važno je samo da znamo sta želimo da naučimo našu decu, koji su nam dugoročni ciljevi i šta radimo na dnevnom nivou da te ciljeve dostignemo zajedno sa detetom. Za decu su važne osobe koje su sa njima i koliko su te osobe posvećene stvarima koje su njima potrebne. A deci treba, posle zadovoljenja osnovnih potreba, pažnja, igra, ljubav, razumevanje, podrška da probaju nove stvari i prihvatanje njihovih osećanja.

Dečiji život zavisi od odraslih osoba i svaka prilika da im pokažemo da smo tu za njih, bez obzira na okolnosti, je činjenica koja podstiče dečiji psiho-fizicki razvoj.

Dragi roditelji, sve možete odložiti osim ljubavi, a evo ovo je prilika u kojoj odlaganje razumevanja i ljubavi dodatno otežava i onako tešku situaciju. Slobodno možete nastaviti da nam pišete putem našeg Facebook i Instagram profila i da delite sa nama vaše roditeljske nedoumice tokom karantina. Odgovore na određena pitanja ćemo objavljivati u okviru naše "Roditelji pitaju" kolumne na blogu, verujući da će koristiti i drugim roditeljima. U ovome smo zajedno! Smiljana Grujić je programski menadžer Fondacije Novak Đoković, a po struci je psiholog i psihoterapeut. U fokusu interesovanja su joj saosećajna komunikacija i upravljanje emocijama. Smiljana vodi program Podrška, ne perfekcija koji pruža podršku roditeljima dece od 0-6 godina.

# data[].attributes.attachment_link.title
"Prva pomoć" za roditeljske nedoumice tokom karantina | Novak Djokovic Foundation

# data[].attributes.attachment_link.description
U prethodnom blogu sam pisala o tome kako objasniti detetu da ovih dana ne može da ide u park, a ovog puta želim da podelim sa vama još neke česte roditeljske nedoumice tokom karantina. Nadamo se da će vam naša nova rubrika "Roditelji pitaju" biti korisna i zanimljiva!

# data[].attributes.attachment_link.title
Tehnike pamćenja/Memory techniques Ep. 1

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Svaki tjedan trudimo se ponuditi vam novu temu razvojnih igara tijekom boravka u kući. Ovaj tjedan je na redu - Dan planeta Zemlje. Pa krenimo redom! 😀
Pisanje u oblaku
Potreban materijal: šlag ili krema za brijanje, papir, flomaster, tacna
Započnite s pisanjem abecede velikim slovima na listu papira. Staviti na stranu. Sada istresite malo šlaga po tacni i lijepo ga zagladite po cijeloj površini. Zadatak je da dijete gleda papir na kojem je napisano slovo i kažiprstom crta po šlagu.

Izrada štapića za pisanje

Potreban materijal: grančice
Prikupite niz štapića po dvorištu u dužini od 6-12 centimetara. Neki bi trebali biti ravni, a neki zakrivljeni. Budući da imate ne zakrivljene, a neke ravne štapove, od njih možete napraviti slova! Neka vaš predškolac koristi štapove da pišu njezino ime.
Zeleno i plavo sortiranje
Prikupite veliki broj predmeta iz kuće koji su ili plavi ili zeleni. Pozovite svog predškolca da ih razvrsta po boji. Objasnite da je naša Zemlja sačinjena od plave vode i zelene zemlje te da je važno brinuti se za našu Zemlju da bi mogla ostati čista i da možemo biti zdravi.
Vježbamo recikliranja - recikliranje je važan dio brige o Zemlji.
Neka vam dijete pomogne u razvrstavanju predmete koji se mogu reciklirati. Isprva isprobajte dvije vrste: karton i plastika. Zatim dodajte u metal. Ako imate mlađe dijete, pokušajte jednostavno, sortiranjem samo dva predmeta umjesto dvije vrste reciklažnih materijala. Na primjer, možete početi s plastičnim bocama i limenkama.

Poziv za igranje na Zemlji

Napravite plastelin u dvije boje: plavu za ocean i zelenu za kopno. Dodajte životinje, pa čak i neke predmete iz prirode poput kamenčića, grančica i lišća. Možete isprintati i Earth Day Play Dough Mats.

Slikanje balonom

Umočite balon u neku zelenu i plavu boju, a zatim ga upotrijebite za izradu otisaka Zemlje na komadu papira. Više pročitajte u ovom članku.

Jednostavna karta Zemlje

Neka djeca sakupe plave i zelene deke, jastuke i majice. Složite na podu dnevnog boravka svoju Zemlju.

Na našoj stranici možete naći puno raznovrsnih igra na temu Dana planeta Zemlje. Sve igre su jednostavno objašnjene, pripremaju se od stvari koje već imate kod kuće i nude puno zabave.

# data[].attributes.attachment_link.title
Aktivnosti za predškolarce - Dan planeta Zemlje

# data[].attributes.attachment_link.description
Svaki tjedan trudimo se ponuditi vam novu temu razvojnih igara tijekom boravka u kući. Ovaj tjedan je na redu - Dan planeta Zemlje. Pa krenimo redom! :D Pisanje u oblaku Potreban materijal: šlag ili krema za brijanje, papir, flomaster, tacna Započnite s pisanjem abecede velikim slovima na listu papira.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Senzorni zid igracka za razvoj vestina dece .

# data[].attributes.attachment_link.title
Senzorni zid igracka za razvoj vestina dece .

# data[].attributes.attachment_link.description
Neke od dvesta logopedskih igara ! 🍀🍀🍀🌸🌸🌸

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Puno ćemo naučiti o roditeljstvu tijekom ove izolacije, bit će teško, ali samo hrabro - poručuje u razgovoru za portal HRT-a dr. Ranko Rajović, trenutno predavač na pedagoškom fakultetu u Kopru u Sloveniji. Kod izolacije djece zbog epidemije koronavirusa ističe tri velika problema: smanjenu mogućnost kretanja, strah i agresivnost koja se javlja kada su dugo u zatvorenom prostoru.

- Djeci će ovo ostati u jako lijepoj uspomeni. Jer to je prvi put, ne znam kada smo imali tu situaciju da provedemo jako puno vremena svi zajedno, počinje.

Napravite raspored

- Nije isto raditi s djetetom od pet ili četiri godine ili djecom koja su starija. Najgore je rješenje da im damo videoigrice, laptope, evo vam dva-tri sata, to ne ide tako. Mora se praviti raspored, kaže.

Preporučuje dnevnu rutinu: uključite djecu u pripremu doručka, ručka i večere. Nakon doručka slijede obveze, za starije online škola, dok manja djeca mogu gledati zanimljive emisije o životinjama, preporučuje Discovery i National Geographic.

- Onda ide ručak, njegova priprema. Onda slobodno vrijeme. Svako dijete će dobiti popodne slobodno vrijeme, sat ili sat i pol, možda i dva. Tu neka radi što hoće, gleda neki film, neku emisiju, može čak i videoigricu. Onda uvečer ide priprema večere. Onda se gleda neki obiteljski film, djeca zajedno gledaju s roditeljima. Mala djeca obično se stavljaju u krilo, mama ili tata, zajedno čitaju knjige, savjetuje.

Strah i pravila

Kako djeci objasniti koronavirus i zašto zbog epidemije ne mogu van, pitali smo ga.

- Djeca su uplašena, moramo im reći za virus, da je to koronavirus, da je to ozbiljno ali da ne brinu, da nije opasno ako se pridržavamo pravila.

Kako djetetu objasniti pravila?

- Mi znamo da se dijete mahinalno dodirne po licu, po glavi, dnevno možda i po sto puta. I sada uvodimo igru. Ne možemo reći: "Ne smiješ se dodirivati, to je opasno". Ne vrijedi. Moramo to napraviti kroz igru. Što napravimo? Igramo se. Napravimo neku tabelu i kažemo: tko god se dodirne po licu gubi bod, imamo deset bodova, to je start. I onda dijete gleda, ako se mama ili tata dirnu po licu, kaže: "E, vi ste se dodirnuli". I mi odmah sebi skidamo bod. Kada se dijete dodirne, brišemo njemu bod. I na kraju, ako se netko dodirnuo deset puta, on je taj dan izgubio. I vidjet ćete, za dva-tri dana dijete se neće dodirivati. I pazit će na roditelje. Odmah će reći: "Vidio sam, dodirnuli ste se".

A zašto to radimo?

- To radimo tako da dijete nauči da se ne dira. Tako da, ako se dogodi situacija za 10, 15 dana, jer mi ne znamo koliko će ovo trajati, da djetetu, kada se krene dodirnuti, mozak kaže "ne!". I vidjet ćete, neće se dodirnuti čak ni slučajno ako negdje idemo s njim u šetnju, objašnjava dr. Rajović i ponavlja: dijete mora znati što se događa, ali moramo mu dati do znanja da nije opasno ako se pridržavamo pravila, primjerice peremo ruke i ne diramo se po licu.

Da možda ima nešto u onoj "nesreća nikada ne dolazi sama" pokazalo se za Zagrepčane. Nakon potresa, mnogi su se roditelji na društvenim mrežama požalili kako im djeca od straha nakon potresa više ne mogu mirno zaspati.

- Dodatno ako se nešto dogodi, kao što je recimo bio potres u Zagrebu, djeca su uplašena, oni vide. Mi možemo njima pričati, ali oni nisu još tako veliki, oni shvaćaju da je to nešto ozbiljno. Oni čak i pomisle da mi možda glumimo, da to nije jako opasno, ali oni te strahove u sebi doživljavaju. Moramo pričati. Ja bih ovako: otvorimo atlas svijeta, kažemo gdje su potresi, nađemo na internetu gdje su tektonske ploče. Da malo pričamo s djecom: "Ovo su tektonske ploče, one se sudaraju. Gdje je najveći broj potresa? Pa tamo gdje se dodiruju, recimo u Japanu svaki dan imaju potrese. Godišnje imaju preko 350 potresa samo u toj jednoj državi". Da oni shvate da toga ima po svijetu i da to nije tako opasno kod nas jer mi nismo baš direktno na tim tektonskim pločama, kaže, dodajući kako s djecom treba otvoreno pričati.

- Ne treba kriti od djece istinu, naravno nećemo reći punu istinu, ali ono što je važno da roditelji znaju, dijete osjeća strah, ne samo za sebe. Možda čak više osjeća strah što će biti s roditeljima. Jer dijete sebe vezuje za roditelje. I ako je nešto opasno kao što je zemljotres, onda dijete pomisli što će biti ako se sruši njihova kuća. Što će biti s mamom, što će biti s tatom. Misle naravno i na sebe. I zato ima moramo pomoći da premoste taj strah, poručuje.

Vezano za epidemiju koronavirusa, preporučuje da im ponavljamo kako nije opasan za malu djecu.

- Da ne brinu za sebe. Čak nije opasno za roditelje, opasno je za baku i za djeda pa ćemo ih zbog toga manje gledati, možda nećemo ni ići kod njih dok ovo traje, da bismo ih sačuvali. I na taj način dijete shvati situaciju i bit će mu dobro. Ja često govorim: djeca nemaju veliki broj informacija. I onda se dogodi da ih pogrešno povežu. I to je veliki problem. Zato djetetu moramo davati informacije. Tko zna što je njemu u glavici njegovoj, ima jednu informaciju, drugu, a nema treću, četvrtu, ali ima petu. I pogrešno poveže. I odmah kreće neki strah. I često, to sam vidio, djeca ne pokažu taj strah, nego ga drže u sebi, kaže.

Emocije u crtežima

Jedno od rješenja za to da vidimo kako se djeca osjećaju, zadržavaju li nešto u sebi su, kaže, crteži:

- Neka nacrtaju recimo kako izgleda njihova zemlja iz mašte. I oni crtaju, točno vidite kako se osjećaju. Crna zemlja, uplašena zemlja, zemlja koja plače. Znači gledajte dječje crteže. Nisam psiholog, ali malo pogledajte po literaturi. Dijete često kroz crtež pokaže kako se tog trenutka osjeća. Neka svaki dan crtaju, zemlju iz mašte ili omiljene biljke, omiljene životinje, svoju kuću. Roditelji tu već mogu pratiti je li to vedro, ima li vedre boje, ima li sunce da se smije...

Dijete treba zaplakati

- Jako je važno razumjeti, djeca dožive strah drukčije nego mi. Oni nemaju mehanizam kao mi za obradu straha. I ako zadrže u sebi strah ili tugu i ne plaču... Pa dijete treba plakati. To je kao kada vama netko kaže: "Ej, nemojte se smijati", a vama je smiješno. Pa vi ćete se još više smijati. To je isto kao kada djetetu kažete: "Nemoj plakati". Zašto da ne plače? On ima neki strah, neku tugu, hoće plakati, a zna da to nije dobro pa neće plakati. Nemojmo to raditi. Dijete treba zaplakati, naglašava.

Agresivnost

Kao veliki problem koji se javlja u izolaciji dr. Rajović ističe agresivnost koja se kod djece javlja kada su dugo zatvorena.

- Zašto? Mozak je organ za preživljavanje i mozak se mora kretati, da nauči gdje smo, što smo, što je gore, što je dolje, da se vrti. I djeca zato imaju ogromnu energiju. Najveća energija koja je ljudima biološki dana, to je od treće do sedme, do 12. godine. I moraju se kretati. Dijete bez kretanja postaje nervozno, kaže Rajović i kao rješenje za one koji nemaju dvorište i zatvoreni su u stanu, predlaže poligone.

- Evo za malu djecu, što bih uradio. Recimo dijete od tri, četiri godine. Gledamo što voli raditi i prema tome napravimo neki poligon. Imam i sam četvero djece, znam što su voljeli raditi. Roditelji sjede u dnevnoj sobi, čitaju novine, gledaju TV, i malo dijete dođe - uplaši roditelje! I mi naravno moramo odglumiti da smo se uplašili! I dijete će nas doći dvadeset puta uplašiti. I svaki put se isto smije! Što onda učinimo ako već vidimo da dolazi 20 puta? Pa na vrata dječje sobe razapnemo lastiš kao paukovu mrežu, okačimo male zvončiće. Dijete prođe, mi kažemo: "Marija, čuli smo te!". I onda se vrati nazad jer smo primijetili da stiže. E, onda Marija će za minutu, dvije, tri, jako polako provući ruku, glavu, nogu da nas uplaši. Mi se uplašimo i ona se vrati. Ona će proći kroz tu paukovu mrežu 20 puta taj dan! - navodi primjer.

Odnos roditelja u izolaciji

U zatvorenom prostoru, pogotovo na dulji period, napetost i agresivnost može se pojaviti i kod roditelja.

- Puno smo sad s djecom u kući, njemu će to ostati cijeli život, to će biti period koji će upamtiti. I zato je jako važno, to svi znamo, ne treba se svađati pred djecom. Ali sad je dodatni pritisak na roditelje. Roditelji koji su sad zatvoreni pet dana, deset dana, 20 dana, ne znamo koliko će ovo trajati, i kod njih će biti neka agresivnost. I moraju se suzdržati zbog djeteta. Ako imaju neki problem, ja bih im preporučio, idite molim vas u odvojene sobe, smirite se malo, razgovarajte ili napravite neki plan. Ako imate nešto pričati, pričekajte deset minuta pa onda, a ne pred djecom. Jer tih situacija, ako ne budemo pazili, bit će puno. Što će njemu ostati u glavi: mama i tata koji se stalno svađaju?, komentira Rajović.

Nije posao djeteta da vas animira nakon svađe

A što ako se roditelji ipak posvađaju pred djetetom? U tom bi slučaju najsigurnije za dijete, kaže, bilo da vidi sutra mamu i tatu zagrljene, ili kako pripremaju ručak zajedno, jedu, smiju se.

- Ako je dijete već imalo situaciju da je vidjelo roditelje koji su bili u svađi ili agresivni, ili će se to dogoditi, jer se može dogoditi, nekada se ne možemo kontrolirati, ali opet molim roditelje da paze, onda dijete drukčije reagira jer mozak je ipak organ za preživljavanje. A dijete sebe veže za mamu i tatu. I vidi da nešto nije u redu. Odmah osjeća nesigurnost i ne osjeća se dobro. Onda bi dobro bilo poslije toga da roditelji zajedno sjednu, da pričaju s djetetom da se to dogodilo, da se mama i tata vole, čak mogu biti zagrljeni, onda dijete vidi mama i tata su zagrljeni, sve je u redu. A ne da ne govore dva, tri dana, da su ljuti, dijete to primijeti. I što dijete radi, većina djece? Opet se pravi kao da ne vidi. Drži to u sebi. Pa malo trči kod mame da ju kao malo animira, pa dijete trči kod tate da animira tatu. Da dijete oraspoloži mamu i tatu! Mislim može i to, to je lijepo. Ali nije to posao djeteta!, kaže.

Preporučuje da sa starijom djecom zajedno gledate filmove, dobar izbor su komedije. Smijte se s djecom. Maloj djeci čitajte knjige i slikovnice, poručuje. Njima je, kaže, najbolje indirektno davati informacije.

Indirektne poruke za mlađu djecu

- Tako sam radio sa svojom djecom. Primjerice, kažem: "Ajde molim te idi do hladnjaka, donesi jaja da pripremimo doručak". I dijete kaže: "Neću, gledam TV". I kako sada reagirati? Pod A: "Idi donesi jaja, moraš donijeti jaja!". Ili pod B: neki drugi način. I sad naravno svi mislite: Pa na neki drugi način! - smije se dr. Rajović i nastavlja:

- Evo na koji način može ići indirektna poruka. Ja ne napravim ništa, OK, uzmem ta jaja, napravim recimo jaje na oko, ali navečer kada dođe vrijeme za spavanje, pričamo priče. I izmislim nekog junaka, svako dijete ima nekog svog. Ja sam recimo izmislio neko ime, neka bude Odisej. Ne zna dijete tko je Odisej, ali kažem: Odisej je živio s mamom i tatom u kući, i ispadne da je Odisej imao pet godina, baš kao naše dijete, ili četiri. Odisej je išao kod bake i djeda na selo. I baka je rekla: "Molim te donesi jaja iz kokošinjca". Odisej je rekao: "Ne mogu bako, igram se". Baka je rekla da ide ona, krenula je, ali padao je snijeg. Bilo je sklisko. Baka padne i polomi ruku. Išla je u bolnicu, stavili su joj gips. I sad dijete sluša, pitate ga: "Što je Odisej trebao napraviti?". I naše dijete će samo zaključiti: "Pa trebao je ići po jaja, a ne baka". I ništa više, dijete je shvatilo, razumjelo, sutra će ići u hladnjak po jaja, navodi primjer indirektne poruke.

- Ili bio je potres u Japanu. Pa neki mali, neko japansko ime izmislimo, Yoshimura. Yoshimura je bio kod bake, počeo je potres, Yoshimura se jako uplašio. Ali baka je rekla: "Nemoj Yoshimura, ja sam samo ove godine doživjela 200 potresa! Ako se ovako bojimo, ne možemo živjeti!". Znači, davati poruke kroz neku drugu djecu, kroz neke druge priče, dodaje.

Rad od doma

Većina nije vična radu od doma.

- Većina nas to nije radila, mi imamo svoje poslove, djeca idu u vrtić, idu u školu, gledamo TV. Sad odjednom imamo sve vrijeme ovog svijeta s našom djecom! Mislim, koliko god da je ovo strašno što se događa, mislim da su jedini koji će imati korist od toga naša djeca. Zato trebamo to vrijeme provesti pametno. Naše dijete sada prolazi težak period, ali uz našu kreativnost može to lijepo proći, uvjerava.

Izazovite djecu

- Izazovite djecu, to je jako važno da roditelji upamte. Nalijepimo recimo ljepljivu, neka zelena traka od tri metra, kroz dužu prostoriju, recimo hodnik, i kažemo: "Ovo nije za tebe, ti si mali, ti si mala". I sad dijete gleda: kako nije za njega? "Nemoj, to je samo za mamu i tatu". I mama i tata kad prolaze kroz taj dio stana, hodaju stopalo pred stopalo po traci, to zovemo "čarobna linija". I kažemo, ako je naše dijete četiri godine, "to je samo za djecu stariju od pet!". Ako je naše dijete pet godina, "to je samo za djecu stariju od šest!". I kad oni vide kako mama i tata hodaju, onda krenu. "E, vidi, mogu i ja!". Vi kažete: "Bravo, uspio si!".Zato to moramo koristiti, dijete voli kada učini nešto što ne može. Tog trenutka mozak daje hormone sreće, endorfin, i oni pokušavaju. Da im ne bi dosadila ta čarobna linija, za dva dana na tu ljepljivu traku stavimo crvenu, plavu naljepnicu, i kažemo: "Ovo nije za tebe, to je samo za veliku djecu". Kada dođemo do crvene, učinimo dva čučnja. Kada dođemo do zelene, tri rotacije. I dijete krene. Gledajte, roditelji će proći kroz taj dio stana pet puta na dan, ali svaki put neka učine čučnjeve, rotaciju ili neku drugu vježbu koju se dogovore, a naše dijete će proći pedeset puta. Pa će uraditi sto čučnjeva, 150 rotacija, potrošit će energiju, neće nam skakati po glavi, umorit će se. Zaspat će pa ćemo imati vremena uraditi neke stvari dok spava, daje još jedan primjer.

Za one umorne, koji bi rado pogledali utakmicu, seriju ili film, daje primjer iz osobnog iskustva:

- Sjećam se kada dođem s posla, nije bilo ovakvo stanje naravno. Ali sam radio u bolnici, imao 50 pacijenata svaki dan. Dođem, umoran sam, i odem po Danila u vrtić. I on kaže: "Tata, hoću se igrati". Kako da se igram, ne mogu! I još sam gledao utakmicu. Kažem: "Dobro, ajde da se igramo". Volio je braniti i biti golman. Ja ležim na trosjedu, gledam utakmicu. On je preko puta mene na dvosjedu. I kažem: "Ajde, sad ćemo vidjeti kako braniš" i bacim mu neku lopticu. On se baci, obrani i kažem: "Bravo Danilo, ti si najbolji golman". Dva, tri puta je obranio, kažem: "Odlično smo se igrali, idi sad, eno ti lego kockice". Kaže on: "Ne tata, hoću igrati ovo". Odgovorim mu: "Dobro, ali ako primiš gol, moraš deset krugova hodati po dnevnoj sobi na prstićima". Kaže on: "Dobro". Dva, tri puta bacim, on je obranio, četvrti put bacim loptu na jednu, na drugu stranu, on je pogriješio, primio gol. Kažem: "Danilo, deset krugova na prstima!". On: "Neću". Pa ako nećeš onda se više ne možemo igrati, "Dobro, dobro, hoću". I išao je deset krugova. Kada je neka važna akcija (na televiziji), ja njemu dam gol, onda on dvije, tri, četiri minute radi neki zadatak. Kad prođe akcija, bude neki prekid utakmice, onda mu naravno dam da obrani dva, tri puta i tako smo igrali sat i pol. Prošla utakmica, odgledao sam cijelu utakmicu, i kaže on: "Tata, ja se više ne mogu igrati". Pitam: pa kako, što ćemo sad? On je samo legao i zaspao. Dakle, gledam utakmicu, igram se s njim, mogao sam raditi i nešto na kompjuteru, neki posao, pojašnjava.

- Hoću reći, mi smo ti koji kreiramo njihovo vrijeme. I kada već imamo takvu situaciju, dajte da umorimo dijete, nemamo dvorište, nemamo park, nemamo igralište, ostaje nam samo stan i naša kreativnost, poručuje, dodajući da su ovo rješenja kojima mogu pribjegavati roditelji s jednim djetetom, jer će onima s više biti lakše, uz pretpostavku da će se zaigrati sami.

Natječite se s djecom

- Natječite se s djecom. Dijete pokušava instiktivno napraviti kao roditelji ili bolje. Ne može bolje, ali ako napravi bolje, znate koja je to sreća! To tako gradi njihovo samopouzdanje. To je naš posao, da gradimo i njihovo samopouzdanje. Mi sada imamo baš dobru priliku da puno napravimo za svoje dijete. Ali opet ponavljam, moramo biti kreativni, kaže.

Ne rješavajte im problem dosade

- Ako vidite da je djetetu dosadno, nemojte mu vi rješavati problem dosade. Pustite malo neka se muči. Jer dosada je osnova kreativnosti, poručuje dr. Rajović.

- Samo neka se roditelji sjete, mi kada smo bili mali, što smo radili? Dosadno je, idemo se igrati. Kiša kada pada dva, tri dana, što radimo? Pa igramo se u stanu. Znači mi smo morali osmišljavati igre u naše vrijeme zato što smo imali dosadu, pa tko je nama rješavao problem dosade, mama, tata, baka? Nitko, sami! Ali sada imamo drugi problem. Naše dijete to već i ne zna napraviti, zato što je naučio: tu je TV, tu je 20 dječjih programa, tu su videoigrice, tu su kompjuteri. Mi ih moramo vratiti u vrijeme kada će imati sve vrijeme dosadu i počet će sami misliti. To je jako važno, to sam primijetio. Kada naše dijete ima sto igračaka, ne zna se igrati. Kada ima malo, ono se igra, ono u glavi nadoknadi to što mu nedostaje, i onda se igra, napominje.

Zamka zvana pohvala

Na gubitak samopouzdanja mogu utjecati i pretjerane pohvale, kaže dr. Rajović.

- Samopouzdanje je jako važno, da vidimo kada ćemo pohvaliti, kada nećemo, kada ćemo dati neku konstruktivnu kritiku. I roditelji često upadaju u zamku. Previše hvale svoje dijete. Napravi nešto, a oni: "bravo, bravo, kako si ti to napravio". I dijete onda misli da je to dobro. Onda opet drugi put - "bravo" - i dijete opet misli da je to sve dobro. Što se onda dogodi? Onda naše dijete dođe među drugu djecu, shvati da to baš nije tako dobro. I gubi samopouzdanje. A ono se mora dokazivati. Ponovit ću po stoti put, mozak je organ za preživljavanje. Mozak mora preživjeti tako što će naučiti neke određene stvari. Svaki put kad mozak nauči nešto novo, idu hormoni sreće, tu ide samopouzdanje. Kao malo dijete koje nauči hodati poslije dva, tri, deset, pedeset pokušaja. Krene hodati prvih pet koraka u životu. Odjednom idu smijeh, sreća, naučio je hodati! Roditelji kada vide tu sreću viču "bravo". Kada je dijete sretno, i mi roditelji smo sretni. I tu je zamka, pojašnjava.

- Mi gledamo svaki put kad nešto napravi da ga pohvalimo. Nekad i pretjerujemo u tome. Ne treba. Onda dijete stvara lažnu sliku o sebi i kada dođe među vršnjake, gubi samopouzdanje, upozorava.

- Isto tako dijete vidi, ako se igra s drugom djecom, da je netko brži, da je više skočio. Ne treba tu mnogo govoriti, dijete samo vidi. I onda će pokušati sljedeći put biti bolje. Ako vidimo da mu je to jako važno, onda malo vježbamo. Hajde, ako hoćeš baš biti bolji, brži, idemo vježbati, trčati, radimo čučnjeve, da ojačamo noge, nastavlja.

Pustite ih da uče na vlastitim greškama

"Kako si to napravio, što si to učinio, to tako ne može!" - ovo je reakcija koju prema dr. Rajoviću nikako ne smijete imati kada dijete u nečemu pogriješi.

- To se tek ne smije raditi. Na mojim seminarima čak i studentima predajem da su greške na neki način dobre. Mi svi znamo onu narodnu "na greškama se uči". Evo sada da vidimo zašto se uči na greškama, poručuje.

Svakodnevni zadaci i savjeti

Rajović je autor NTC programa, u kojemu je spoznaje suvremene medicine iz područja neuroanatomije, neuroendokrinologije i neurofiziologije povezao sa svakodnevnim aktivnostima djece. Ovaj program učenja provodi se u 17 država Europe. Ono što bi roditeljima sada moglo biti od koristi, ističe Rajović, je projekt koji su pokrenuli zbog novonastalih okolnosti i kućne izolacije. Riječ je o projektu "Vrijeme za NTC", koji se odvija na njihovoj Facebook stranici i koji omogućuje roditeljima da lakše prebrode ovaj period.

"Vrijeme za NTC" je namijenjeno roditeljima koji imaju djecu do 12 godina. Sudjelujući, roditelji i djeca svaki dan dolaze po zadatke i savjete. U projektu i roditelji mogu davati svoje prijedloge i razmjenjivati ideje. Na stranici se nalaze i ideje za kućne poligone.

# data[].attributes.attachment_link.title
Dr. Ranko Rajović: O roditeljstvu ćemo puno naučiti u izolaciji

# data[].attributes.attachment_link.description
Puno ćemo naučiti o roditeljstvu tijekom ove izolacije, bit će teško, ali samo hrabro - poručuje u razgovoru za portal HRT-a dr. Ranko Rajović, trenutno predavač na pedagoškom fakultetu u Kopru u Sloveniji. Kod izolacije djece zbog epidemije koronavirusa ističe tri velika problema: smanjenu mogućnost kretanja, strah i agresivnost koja se javlja kada su dugo u zatvorenom prostoru.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Da ne biste sutra kukali kako je vaše dete neorganizovano, krenite sa učenjem već danas. Ne možemo vam obećati da će odjednom soba biti uredna (jer deca su deca) ali možete očekivati poboljšanja i biti sigurni da će dete steći veštine korisne za ceo život.

Evo zato devet pametnih načina da svaki roditelj svoje dete nauči organizaciji:

Ograničite broj stvari koje dete ima

Neka deca se lako odvajaju od stvari dok su neka mnogo napornija i hoće sve da zadrže samo za sebe. Ako vaše dete spada u ovo drugu grupu, ponudite mu njegovu fioku ili orman - jedno mesto samo za njegove stvari.

Dopustite detetu da zadrži šta god želi dok god može da stane u fioku ili orman.

Slika: pixabay.com

# data[].attributes.attachment_link.title
9 pametnih načina da svako dete nauči da bude organizovano

# data[].attributes.attachment_link.description
Da ne biste sutra kukali kako je vaše dete neorganizovano, krenite sa učenjem već danas. Ne možemo vam obećati da će odjednom soba biti uredna (jer deca su deca) ali možete očekivati poboljšanja i biti sigurni da će dete steći veštine korisne za ceo život.

# data[].attributes.body
Treba da pritisnete prstom na svaku pticu i pojaviće se pevanje te ptice koju ste pririsli! Uživajte!
https://coneixelriu.museudelter.cat/ocells.php

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Будимо искрени. Колико родитеља је зажалило што је ишло линијом мањег отпора и детету показало мобилни телефон? Гледање у мобилни телефон има веома озбиљне последице а предности код мале деце нема. Док не науче шта је мобилни телефон можемо пробати да исправимо грешку. Ове активности могу помоћи деци да откривају свет без употребе мобилних телефона. Најбољи је начин да активности уводимо постепено без забране и тако оставимо деци да одлуче шта је права игра. А верујте ми деца ће пре изабрати да раде нешто са особама које су њима центар света него са стварима.

Трла Баба Лан

Песмице: Нађите све песмице о куцама, мацама, лептирима, слову Р и другим словима;..., о лову, о деловима тела и играјте са својом децом чак и у најмлађем узрасту. Нека их деца не гледају, нека их само слушају и играју уз њих. Предлог: Пребаците песмице на флеш и пуштајте са телевизора. Можете их пуштати када устану, када су уморни, када су љути, срећни и када спавају. Нека то буде повремено или када они траже. Песмице су добра ствар јер опуштају и нас и децу. Певајући деца уче гласове, речи, нове речи, уче да се забаве и опуштају уз музику, уче о другим бићима и о свету.

Пластелин

Рецепт за домаћи пластелин: 2,5 шољице брашна, 2,5 шољице воде, 1,5 кашика уља, 1 лимунтус, пола шољице соли, боје за колаче. Помешајте прашкасте састојке. Водени састојци треба да се загреју до врења и помесају заједно са прашкастим. Поделите у лоптице и помешајте са бојама. Играње пластелином је такође погодно за млађи узраст. Уколико дете стави пластелин уста једном и после уз причу схвати да пластелин није за јело него за игру онда је спремно за играње са пластелином. Уколико не схвата одлозите игру за неколико недеља. Предлог: Почните са једноставним облицима правите лоптице и глисте. Измислите приче и повезујте са оним што је најближе вашем детету (аутићи, диносауруси, багери, њиве...) Можете употребити цевчице, дугмиће, камење... Можете сакривати предмете у пластелин а тражити од детета да их нађе (поклони од Деда Мраза). Прављење колача и украшавање торте је игра која је подједнако занимљива и дечацима и девојчицама. Играјте се пластелином повремено или када деца траже. Старија деца ће сама измишљати облике и приче. Пластелин је добар за опуштање и маштање.

Пресипање из шупљег у празно

Дајте деци чинију са неким природним материјалом (кестен, камен, пасуљ, кукуруз...) и кашику којом може да преноси до друге чиније. У зависности од материјала можете давати различите кашике, хватаљке и шоље с којима ће преносити материјал. Игра је погодна за млађи узраст. У почетку ћете бити поред детета како би пратили његово понашање. Игру показује прво одрасли, преносећи предмет један по један. Број материјала не треба да буде велики, али уколико приметите да би дете могло да манипулише са више предмета слободно убаците још. Нека у почетку буде само једна врста материјала а касније можете пробати са више који треба да се раздвоје у посебне чиније. Деца старијег узраста могу да вам помажу у кухињи и на тај начин уче да сарађују. Млађој деци ће се свидети ова игра јер они не раде неки "посао" ради неког смисла већ задовољавају своје потребе између осталих потребу за игром.

Обој ми свет

Бојица и бели папир. За млађи узраст потребно је купити дебље дрвене бојице, фломастере и воштане боје. Дозволити детету да самостално и уз нашу помоћ вуче линије по папиру. Нека облици буду једноставни, круг, ауто, дрво,кућа, сунце, медвед... Нека шарају по папиру. Игра је погодна за млађи и старији узраст. Уколико дете шара ван папира скренути му пажњу да цртамо само по папиру. Ако није спремно да разуме склонити му бојице на неколико недеља. Касније му можете опет понудити или му дати када само тражи. Цртање развија креативност и машту.

У неким продавницама имате боје у великим тубама. Служе за цртање и нису токсичне. Можете их понудити деци да испробају и ову технику. Могу бојити разне предмете попут љуске ораха, шишарке, каменчића. Могу такође тапкати прстима,шакама и стопалима и правити цртеже по својој машти. Четкица може да оставља траг и по изгужваном папиру и тако правити нове цртеже. (кора од дрвета, или цртање било које дечје идеје).

Окрени ми свет

Лопте, лоптице свих величина и свих боја. Понудите детету лопте. Лоптама се можете добацивати и котрљати их по поду. Направите тобоган за лопте и котрљајте их заједно. Узмите кутију и направите кош. За мале лоптице можете изрезати облике и убацивати их ручно или уз помоћ чекића. Лоптице можете додавати, бацати и сакривати, такође их можете упоређивати по величини. Старија деца могу да жонглирају са малим лоптама, у почетку могу да пребацују само једну лопту из руке у руку.

Пусти бригу узми књигу

Нађите књиге о животињама или према интересовању детета. Активност је погодна за најмлађи узраст. Листајте заједно са дететом. Показујте му слике и измислите причу. Књиге за млађи узраст нека буду тврђе. Дозволите детету да листа самостално. Нека књига буде детету на дохват руке. За старију и млађу децу постоје радни листови са задацима распоређени по узрасту. Измишљајте приче сами и заједно са дететом. Покушајте да глумите бајке и нацртајте догађаје из прича. Идите до књижаре, заједно истражите чудесну земљу књига.

Шљап, шљап

Вода. Дозволите детету да "купа" ауто или лутку. Ставите им у чинију воду, а чинију ставите у судоперу. Играчка треба да се окупа и обрише. За мало старију децу можете ставити чинију на тацну а у чинију убаците шарене чепове. Хватајте чепове кашиком, хватаљком, цедиљком или неким другим кухињским алатом. Можете играти игру пецања рибица. Такође можете распоређивати чепове по боји и величини.

Шетња

Поведите дете у оближњи парк. Пустите га да само примети промене у природи. (лист који пада, ветар који дува...) Када дете примети те промене причајте му о томе. Упоређујте по величини дрвеће, птице, децу... Скупљајте све природне материјале које желите и можете да искористите за игру. Распоредите их и пребројте. Организујте неку игру у парку. Можете само трчати по парку и тако их пустити да се сналазе са препрекама. Такодје се можете сакривати иза стабала.

Полигон у кући

Направите им препреке у дому. Нека препреке садрже провлачење, прескакање, скакање са ноге на ногу, скакање само на једну ногу, ходање по канапу, котрљање, пузање, ходање унатрашке... Од реквизита можете искористити обручеве, чуњеве, душеке, кревете, столице, вијаче... Нека препреке имају неки циљ посебно за младји узраст. (идемо на пусто острво, безимо од ајкуле)

Слободна игра

Најбоља могућа игра је слободна игра. Када видите да се дете само заиграло оставите га. Нека мешање одраслог буде сведено на минимум. Када видите да се дете непримерено понаша одлучите да ли можете да сачекате да заврши игру или ћете му скренути пажњу. Слободна игра је путовање у дететов свет, нема места за одрасле.

Ово су предлози активности. Можда је најлакше поделити све на годишња доба, празнике и дешавања унутар породице. Пример: Када је Нова Година певајте песмице о Деда Мразу, јелки, поклонима... Када је јесен скупљајте шишарке, кестење, жиреве... Скачите у барице. Правите глисте од пластелина по кишном дану. Пресипајте пиринач када спремате пиринач за ручак. Шетајте по свим годишњим добима у парку. Скупљајте снег и схватите да је то бесмислено. Читајте и решавајте књиге о радовима на њиви. Цртајте бату или секу који треба да стигну. Окупајте лутку када дете одбија да се купа јер му је упала пена у очи. Објасните лутки како да нагне главу да јој се то опет не би десило. Спашавајте се од медведа, помозите Деда Мразу да подели поклоне. Бонус: Гледајте кроз прозор у свим годишњим добима: када пада киша, дува ветар, пада снег и сија сунце. Отворите прозор и пробудите осећаје у деци.

Аутор: Милица Милићевић, васпитач

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Александар Цвјетић

# data[].attributes.attachment_link.title
Васпитачица предлаже: 10 активности за децу и родитеље - Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.description
Будимо искрени. Колико родитеља је зажалило што је ишло линијом мањег отпора и детету показало мобилни телефон? Гледање у мобилни телефон има веома озбиљне последице а предности код мале деце нема. Док не науче шта је мобилни телефон можемо пробати да исправимо грешку. Ове активности могу помоћи деци да откривају свет без употребе мобилних телефона.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Домаћи пластелин је супер изум: деца га обожавају, лако га је направити од намирница које имамо у кући и при томе ћемо уштедети новац и време за одлазак у куповину.

Игра пластелином има и бројне предности:

- развија фину моторику: стискати, ролати, тапшати пластелин... све су то одличне вежбе за мишиће малих ручица
- смирује: право је чудо како лоптица пластелина може уклонити напетост и вишак енергије и побољшати концентрацију. Можда би и ми одрасли требало да носимо лоптицу пластелина са собом на посао 🙂

- потиче креативност и машту: нема тога што не можемо да направимо од пластелина, а биће још занимљивије, ако у игру додамо и друге материјале попут пиринча, песка, перлица, сламки, шљокица, ситне тестенине...

- развија координацију око-рука: обликовање пластелина и игра ситним предметима подстичу развој координације око-рука, развијају социјалне вештине, ако се играмо пластелином у друштву деце или одраслих: игра пластелином у групи је прилика за разговор, сарадњу и планирање заједничких активности. Подстичите децу да описују шта раде док се играју.

Ево рецепата за домаћи пластелин!

Прокувани домаћи пластелин
1 шољица глатког брашна
1 кашичица лимунске киселине
1 кашичица уља
пола шољице соли
1 шољице кипуће воде
прехрамбене боје по жељи
Помешајте брашно, со и лимунску киселину мутилицом и полако уливајте воду, уље и боју. Потом кувајте један минут, истресите смесу чинију и премесите док смеса не постане сјајна.

Домаћи пластелин
Састојци који су потребни за ову посластицу су:
- 1 шоља путера
- 1 и 1/4 шоље прах шећера
- 1 и 1/4 шоље млека у праху
- 1/2 шоље меда
- 1/2 шоље воде
- прехрамбене боје по избору

Чоколадни домаћи пластелин
Ово је мирисни пластелин, идеалан за игре прављења посластица.
1 шољица инстант чоко-напитка
1,5 шољица глатког брашна
0,5 шољица соли
4 чајне кашичице лимунске киселине
0,25 шољице уља
2 шољице воде
Помешајте све састојке и месите док смеса не постане једнолична.

Фини јестиви домаћи пластелин
Од овог пластелина можемо да направимо фигурице а потом да их поједемо!
3 манчмелоа
2 кашике маслаца од кикирикија
1 кашика шећера у праху
Ставите маслац од кикирикија и манчмелоу у посуду и у микроталасну пећницу на 10 секунди. Измешајте док смеса не постане једнолична и посипајте и умешајте са шећером у праху (отприлике 1 кашика) док смеса не престане да се лепи.
Умешајте и уживајте!

Извор: Гиротондо

# data[].attributes.attachment_link.title
4 рецепта за домаћи (јестиви) пластелин - Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.description
Домаћи пластелин је супер изум: деца га обожавају, лако га је направити од намирница које имамо у кући и при томе ћемо уштедети новац и време за одлазак у куповину. Игра пластелином има и бројне предности: - развија фину моторику: стискати, ролати, тапшати пластелин... све су то одличне вежбе за мишиће малих ручица - смирује: ...

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Деца су принуђена да што више времена проводе код куће. Са којим проблемом се заправо суочавају и родитељи и деца?

Иако надомак пролећа, које по правилу наговештава лепо време, сате и сате проведене напољу у игри и дружењу, одерана колена и прљаве руке, дешава се нешто другачије. Скоро преко ноћи смо се нашли у ситуацији која од свих нас захтева баш оно супротно: што мање дружења, што мање боравка ван куће. И што чистије, односно дезинфиковане руке.

Упркос стресним околностима, животни темпо се нагло умирује, а дане почињемо да проводимо искључиво у кругу најближих. Многи родитељи трагају за активностима којима би детету за време овог мировања, тако несвојственог дечјем духу, могли квалитетно да испуне време и у дечји дан унесу мало динамике.

У овом периоду када није препоручљиво да се деца воде на рођендане, игралишта, паркове, дружења, суочени смо са проблемом досаде код најмлађих, али можда и нас старијих (текст о досади, аутора НТЦ програма др Ранка Рајовића, можете прочитати ОВДЕ). Потребно је истаћи да досада представља важан фактор развоја и један је од многих осећаја које дете мора да спозна и да научи са њим да се носи.

На нека, у овом периоду кућне изолације актуелна питања др Ранко Рајовић, аутор НТЦ програма, даје одговоре.

Деца ће сигурно испитивати родитеље о новонасталој ситуацији. Како им одговорити?

Јасно је да се ситуација сасвим мења када дете по цео дан, данима, недељама, мора да је код куће, без додатних организованих активности и дружења. У оваквим околностима свакако препоручујемо умерено планирање дететовог слободног времена, поготово када му „запне" у осмишљавању активности.

Уз то постоји и други проблем, а то је страх који се јавља код деце, јер деца непогрешиво осете забринутост својих родитеља. Потребно је деци објаснити да је у питању једна другачија врста грипе, која за њих није толико опасна, али јесте за старије чланове породице и да се зато уводе мере опреза. Могу чак и да осмисле игру, да заправо кроз игру вежбају важне елементе заштите од инфекције, нпр. да се „такмиче" и да што мање пута у току дана додирују лице, очи, нос, уста и да „прекршај" бележе на посебном папиру. Увече могу да погледају ко има најмање прекршаја и то је победник за тај дан. Деца ће пратити родитеље и бележити негативне поене за родитеље, а у исто време трудиће се да не додирују своје лице. То је важна превенција, а уз неколико таквих игара, биће им занимљиво. Научиће да бележе поене, да сабирају ко је победник за један дан, за недељу дана, за месец дана. Могу се увести и неке симболичне награде. Урођена жеља да добро ураде неки задатак, посебно је изражена код мале деце, па путем игре увек можемо осмислити нешто што је корисно за њих.

Шта је најбоље да понудимо деци, јер знамо да нисте поборник претераног гледања телевизије?

У оваквим ситуацијама, када је дете данима код куће, а сада ће то бити недељама, можда и дуже, јавља се проблем, јер дете има потребу да се креће. Наравно биће омогућено да чланови домаћинства изађу у парк, у шетњу, али нажалост већину времена деца ће проводити код куће. Потребно је направити распоред дневних активности, јер ће бити лакше и родитељима и деци. На пример ујутро је спремање доручка, дете активно учествује. После тога је време за учење или цртање, читање књига за старију и читање сликовница за млађу децу. Родитељи могу да користе различите ситуације, рецимо ако је замагљено стакло, дајемо детету да нешто нацрта.

Могу да гледају едукативне емисије о природи, животињама, а старија деца могу да гледају школске емисије. Око подне креће припрема за ручак, па онда ручак, а после тога дете има своје слободно време. Поподне могу да се играју друштвене игре, посебно оне које развијају дубоку пажњу. Најбоља игра је шах, затим јамб, али може да послужи и „Човече не љути се" за млађу децу. Постоје и НТЦ игре за дубоку пажњу које су више пута награђиване у оквиру ЕУ пројеката и на међународним научним конференцијама, које су намењене деци од 5 до 14 година, а посебно бих истакао НТЦ шах, НТЦ таблић и нову игру Зелено је више.

После друштвених игара, креће припрема вечере, затим вечера и евентуално још мало да остану уз родитеље (неки породични филм, можда друштвене игре или читање књиге). Уз све побројане активности важно је осмислити игре са кретањем, па би родитељи морали да направе мале полигоне. Све те савете ћемо објављивати у оквиру пројекта „Време за НТЦ", а НТЦ тим интензивно ради на читавом низу предлога активности и игара, за децу од 3 до 8 година. Урадићемо и неке игре за старију децу, које ће бити доступне свим родитељима на друштвеним мрежама (Фацебоок страница НТЦ систем учења), а сваки дан у 11х објавићемо нешто ново. Деца воле такмичење, па ћемо увести најбољих 10 предлога за сваки дан, додељиваћемо бодове, а на крају месеца сабираћемо бодове. Најбољих 10 играча, добиће на крају месеца посебне награде.

Како ће изгледати помоћ деци и родитељима у оквиру пројекта „Време за НТЦ"?
Већ сам побројао неке активности, тј. игре попут такмичења у (не)додиривању лица, затим цртање по стаклу (може и на огледалу), а биће и озбиљније игре, које активирају моторичке и математичко логичке активности и помажу у укупном развоју детета.

Једна од НТЦ игара са кретањем и размишљањем је Чаробна линија. Родитељи залепе широку лепљиву траку у ходник и кажу детету да то није за њега, јер је то тешко. Сваки пут кад родитељи пролазе кроз ходник, ходају тако да иду стопало пред стопало. Дете ће наравно покушати и бити срећно када уради овај „тежак задатак". Чим успешно савлада тај задатак, дан касније, родитељи ураде нешто мало теже. Нпр. ходају уназад и опет кажу, да је то превише тешко и да то није за њега. Када и тај део савлада, уводи се још један елемент који је важан за развој детета. Родитељи залепе на ту широку траку маркере у боји (црвени, плави....) и кажу да је то само за велике и на пример када дођу до црвеног маркера ураде 2 чучња, када дођу до плавог ураде једну ротацију. Наравно да ће и дете то успети, али ће дете проћи 100 пута кроз ходник у току дана, урадиће 200 чучњева, 100 ротација. Можда ово личи на манипулацију, али ако кажемо детету да хода по линији јер је то добро за његов когнитивни и моторички развој, вероватно да оно то неће ни радити. Може се касније додати жути маркер (за 3 скока у месту), зелени, наранџасти итд.

Добра игра за више чланова породице је Мудра лопта. За игру је потребна лопта, а у њој учествују играчи који стоје у полукругу и вођа игре. Задатак је да вођа игре лоптом додирне и именују три дела тела, а затим лопту баца једном играчу који је хвата, понови иста три дела тела, притом их додирне лоптом и враћа лопту вођи игре. На пример вођа игре додирне главу и изговори глава, затим додирне лакат и изговори лакат и на крају додирне колено и изговори колено. Када добаци лопту другом играчу, он то понови. Када сви понове прва три појма, онда се прелази на следећи ниво игре, а тада сваки играч смисли нова три дела тела, водећи рачуна да играчи пре њега нису споменули ни један. Уколико је потребно, почетни ниво игре се може прескочити и одмах овако играти. Лопта се насумице баца играчима, тако да сви у сваком тренутку треба да буду сконцентрисани како би ухватили изненада бачену лопту и испунили задатак. Игра није такмичарског карактера, али се може играти „на испадање" - уколико неко не ухвати лопту или понови неки део тела који је већ био споменут. Игра има више варијација и када им постане лак ниво који играју, онда се зада да изговоре само прво слове (Г, Л,С = глава, лакат, колено) или да именују неке предмете и животиње који почињу на то слово (глобус, ласта, столица)

Низ сличних игара и предлога ћемо објављивати редовно и биће доступно свима који желе да унесу корисне активности које побољшавају и моторички и когнитивни развој детета. Иако ће ово бити тежак период, морамо се наоружати стрпљењем, а уз пуно разумевања и љубави деца ће добити све што им је потребно, а то су смех, радост и сигурност родитељског дома.

Извор: NTC učenje

# data[].attributes.attachment_link.title
Др Ранко Рајовић: Активности и игре у периоду кућне изолације - Зелена учионица

# data[].attributes.attachment_link.description
Деца су принуђена да што више времена проводе код куће. Са којим проблемом се заправо суочавају и родитељи и деца? Иако надомак пролећа, које по правилу наговештава лепо време, сате и сате проведене напољу у игри и дружењу, одерана колена и прљаве руке, дешава се нешто другачије.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Драга децо и родитељи,

период кућне изолације је време кад се слободно време испуњава креативношћу. У наставку текста вам нудимо четири активности да вам брже прође време.

У петак 20.марта, у 04 часа и 49 минута, званично почиње пролеће. На први дан пролећа, обданица и ноћ трају једнако, око дванаест сати. Како време одмиче од равнодневице, дужина обданице се повећава, а дужина ноћи смањује. Пролеће симболизује препород, подмлађивање, обнову, васкрсење и поновни раст. Природа расте и буја. Дрво кајсије и шљиве је већ процветало. Прве љубичице и друго ливадско цвеће провирује из траве, а инсекти поспано врлудају.

Први предлог је за ликовно стваралаштво ¾ „ Расцветало дрво"

Потребан материјал: розе темпера или водена бојица, оловка у црној боји, четкица за бојење и папир за цртање.
Поступак израде:

1. Помешајте пинк боју са једнаким делом воде.

2. Премажите цео папир водом.

3. Истачкајте папир бојом нанетом на четкицу и гледајте како се шири по папиру

4. Оставите да се боја осуши, а потом оловком у црној боји нацртајте гране дрвета

Други предлог је такођер за ликовно стваралаштво ¾ „Бубамара"

Потребан материјал: 3 мала папирна тањира, црвена и црна боја, црвени и црни картон, маказе, очи за лутке, лепак.
Поступак израде:

1. Исеците круг од црног картона величине тањира и залепити на тањир. И исеците мањи круг од црног папира.

2. Исеците тањир на пола и обојите га у црвену боју( и једну и другу половину).

3. Круг од црног папира налепите на горњи део црног тањира (направите главу).

4. Црвене половине залепите лепком за тањир црне боје (тело) тако да им се један део спаја а други се мало раздваја (као на слици).

5. Црном бојом направите тачкице на црвеном картону (крилима).

6. Исеците 6 танких трака од црног картона које су исте дужине, мало их пресавите неколико пута и залепити на доњу страну тела, 3 са сваке стране.

7. Залепите два ока на главу.

8. Исеците осмех од црвеног папира и налепите на главу.

9. Исеците 2 мале тракице дужине 2 цм и ширине 1 цм и налепите на главу (антене).

Трећи предлог ¾ „ Израда сунчевог сата" помаже деци да обогате сазнања о мерењу времена.

Потребан материјал: картон или чвршћи папир, штапић за ражњиће или штапићи за јело, оловка, стрпљење.
Начин израде:

1. Од картона или чвршћег папира изрежите круг пречника 30 центиметара.

2. Круг фиксирајте на осунчану површину у стану или на тераси.

3. Штапић залепите управно на средину круга, значи под углом од 90 степени.

4. На сваки пуни сат времена, означите оловком место где је сенка од штапића пала на папирни круг.

Уколико имате двориште, поступак је једноставнији: забодите штап у земљу и на сваки пуни сат означите његову сенку.

Четврти предлог ¾ „Од семенке до биљке" је мали експеримент из ботанике.

Потребан материјал: зрно пасуља (или неко друго зрно које имате), мало вате или козметички туфер, папирни кухинјски убрус, стаклена теглица, вода, папир за цртање, оловка за цртање.
Поступак извођења експеримента:

1. Зрно пасуља ставите на вату благо намочену водом.

2. Папирни убрус пресавијте на пола и уролајте.

3. У стаклену теглицу убаците убрус.

4. Између странице тегле и убруса пажљиво сместите зрно пасуља са ватом.

5. У теглу спајте два прста воде.

6. Сваки дан одржавајте ниво воде.

7. На папиру бележите изглед зрна и промене које уочите.

Кад зрно проклија, мало земље у посудицу и засадите проклијалу семенку да бисте даље пратили раст биљке.

Надамо се да ће вам бити забавно.

Останите безбедни, чувајте се и волите.

Поздрављају вас васпитачи вртића „Сестре Букумировић"

# data[].attributes.attachment_link.title
Вртић за код куће - васпитачи вртића „Сестре Букумировић"

# data[].attributes.attachment_link.description
Драга децо и родитељи, период кућне изолације је време кад се слободно време испуњава креативношћу. У наставку текста вам нудимо четири активности да вам брже прође време. У петак 20.марта, у 04 часа и 49 минута, званично почиње пролеће. На први дан пролећа, обданица и ноћ трају једнако, око дванаест сати.

# data[].attributes.headline
Kako razgovarati sa decom o virusu korona?

# data[].attributes.subject
Kako razgovarati sa decom o virusu korona?