# data[].attributes.headline
Літературний диктант

# data[].attributes.subject
Літературний диктант

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.headline
робочий стіл

# data[].attributes.subject
робочий стіл

# data[].attributes.attachment_link.title
Залікова робота Н.-Левицький П.МИрний.docx

# data[].attributes.attachment_link.description
Store photos and docs online. Access them from any PC, Mac or phone. Create and work together on Word, Excel or PowerPoint documents.

# data[].attributes.headline
І.Карпенко-Карий "Мартин Боруля"

# data[].attributes.subject
І.Карпенко-Карий "Мартин Боруля"

# data[].attributes.body
24 питання (посилання для вчителя):
1)додати до своєї бібліотеки;
2) активувати для учнів.

# data[].attributes.attachment_link.title
Classtime is a solution for teachers that enhances in-class teaching through immediate feedback on every student's level of understanding.

# data[].attributes.headline
Вправи й запитання до тексту

# data[].attributes.subject
Вправи й запитання до тексту

# data[].attributes.headline
Цікаво знати!

# data[].attributes.subject
Цікаво знати!

# data[].attributes.body
Задум роману виник у Панаса Мирного навесні 1872 р. під час мандрівки до Полтави, враження від якої він описав у нарисі «Подоріжжя од Полтави до Гадячого» (1874). В основу лягла розповідь візника-підлітка про полтавського розбійника Василя Гнидку, який вирізав родину заможного козака. Як показало слідство, цей грабіжник організував банду й кілька років тримав у страху чотири найближчі до Полтави повіти. Проте односельці знали Гнидку й з іншого боку: «На все вдатний, до всього здався, чи до ремества, чи до роботи якої - його пошли, йому дай. Чоботи шив, у млині знав діло, і стрілець з його запаленний був!» Від свого оповідача митець також довідався, що багато людей жаліють цього чоловіка, засудженого на довічну сибірську каторгу. Сам письменник дещо пізніше писав, що в його уяві Василь Гнидка залишився, «як здоровенний іржавий цвях, забитий в білу стіну споминів». Зі співчуття і розуміння причин, які підштовхнули селянина до злочину, Панас Мирний називав Гнидку «нещасним дитям свого віку».

# data[].attributes.headline
Діалог із текстом

# data[].attributes.subject
Діалог із текстом

# data[].attributes.body
1. Яка саме подія спричинилася до написання Панасом Мирним нарису «Подоріжжя од Полтави до Гадячого»?

2. Чому земляки Василя Гнидки ставилися до нього зі співчуттям?

3. Через які негативні умови життя панські байстрята з ранніх літ обирали слизьку стежку? Кого з них вам найбільше шкода і чому саме?

4. Громада зі співчуття дала Мотрі й Чіпці землю селянина, в якого не було прямих спадкоємців. Чи було справедливе таке рішення? А законне? Чим воно обернулося надалі?

5. Доведіть, що праця на землі позитивно впливала на Чіпку. Чи міг він, втративши колись безплатно отриманий ґрунт, тяжкою працею заробити грошей, щоб купити омріяний земельний наділ, як це зробив Грицько Чупруненко?

6. Яку роль у житті Чіпки відіграв його нестримний потяг до чарки в юності? Коли саме шинок став рідним домом Варениченка? Чи можна назвати його вольовою людиною? Чому ви так вважаєте?

7. Пригадайте, коли і в якій ситуації Чіпка став злочинцем? Чому ж тоді своє усунення із земства він вважав несправедливим?

8. Охарактеризуйте портрет сімнадцятирічного Чіпки. Порівняйте його із зовнішнім виглядом Варениченка, якого після суду женуть у Сибір. Чим відрізнялася поведінка Чіпки від членів його банди, яких етапом гнали через рідне село і яким односельці зі співчуття винесли їжу?

9. У чому саме виявляється «роздвоєність» характеру Чіпки? Чому характер Варениченка змінювався переважно в гірший бік?

10. Як ви вважаєте. Чіпка - це насамперед чесний хлібороб, скоробагатько-скупник полотна чи жорстокий і цинічний отаман банди? Доведіть, що ваша версія слушна.

11. Із якою метою у творі подано образ Грицька і детально проаналізовано етапи його становлення як зразкового господаря?

12. Як ви розцінюєте той факт, що під час воєнних подій Максим Ґудзь присвоїв подвиг Чіпчиного батька-прапороносця?

13. Чому проблема батьків і дітей у романі багаторазово розглядається у різних аспектах?

14. Перелічіть жіночі образи в романі. Які з них викликають у вас повагу й замилування, які - осуд, а які - жаль? Чому саме?

15. Порівняйте образи Мотрі і Явдошки або Галі й Христі (на ваш вибір). Дайте оцінку впливу цих жінок на власних чоловіків або дітей. Як ви розумієте українське народне прислів'я: «Чоловік - голова, зате жінка - шия, тож куди захоче, туди голову й поверне»?

16. Які почуття у вас викликають образи панів Польських? Хто з представників цього роду виявився найбільш аморальним і розпусним?

17. Чому в романі навіть влада й багатство панів Польських із часом занепадають, а їм на зміну приходять інші «господарі життя»? Хто саме й чому? Чи кращі ці наступники за своїх попередників?

18. На прикладі тексту роману «Хіба ревуть воли, як ясла повні?» доведіть істинність одного з наведених у цьому розділі висловлювань літературознавців (на вибір).

19. Прокоментуйте думку Панаса Мирного про вдосконалення ним уже написаного: «Я 10 000 разів перероблю, щоб тільки вимовить як слід, як у житті воно є... Я язик собі вирву, коли він, стільки літ даремно лежачи за зубами, не заговорить так, щоб і каміння завило...». Про що свідчить висока вимогливість Панаса Мирного до своїх творів?

20. Об'єднайтеся у дві-три «малі» творчі групи і створіть ремейки на матеріалі найбільш сценічних епізодів роману «Хіба ревуть воли, як ясла повні?» (наприклад, розмова бабусі з Чіпкою, розмова Чіпки й Грицька, коли каральні загони «присмиряли» бунт учорашніх кріпаків, зокрема побили діда Уласа; розмова Чіпки й Галі, коли дівчина виявила своє ставлення до награбованого батьком майна.

21. Зусиллями «малої» творчої групи на матеріалі найважливіших епізодів (на ваш вибір) роману «Хіба ревуть воли, як ясла повні?» створіть невеличкий сценарій радіовистави. Заздалегідь домовтеся між собою, хто читатиме текст (слова автора), а хто - репліки персонажів. Проведіть кілька репетицій. Найвдаліше виконання запишіть на магнітофон і продемонструйте радіовиставу в класі.

22. Об'єднавшись у «малу» творчу групу (3-5 осіб), підготуйте лаконічний проект «Громадянська позиція і світогляд Панаса Мирного» (на основі авторської позиції у романі «Хіба ревуть воли, як ясла повні?»).

# data[].attributes.headline
Упізнай героя

# data[].attributes.subject
Упізнай героя

# data[].attributes.attachment_link.description
The security system for this website has been triggered. Completing the challenge below proves you are a human and gives you temporary access.

# data[].attributes.headline
Життєвий і творчий шлях Івана Карпенка-Карого

# data[].attributes.subject
Життєвий і творчий шлях Івана Карпенка-Карого

# data[].attributes.attachment_link.title
Бесплатные презентации на любую тему - смотрите онлайн и скачивайте презентации

# data[].attributes.attachment_link.description
Самый большой сайт с готовыми презентациями PowerPoint. Огромный выбор тем и регулярное обновление. Просмотр онлайн и бесплатное скачивание.

# data[].attributes.headline
Знайомство зі змістом п'єси

# data[].attributes.subject
Знайомство зі змістом п'єси

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Карпенко-Карий — Мартин Боруля (скорочено)

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати скорочено ”Мартин Боруля (скорочено)” (автор: Карпенко-Карий Іван). Стислий переказ сюжету, опис ключових подій та змісту твору скорочено в Бібліотеці УкрЛіб

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Головним героєм комедії "Мартин Боруля" заволодіває ідея "фікс" - отримати статус дворянина. Будь-якою ціною і засобами. Про комічні (і трагічні) ситуації, в які потрапляє Мартин і його сім'я на шляху до дворянства, читайте в скороченому переказі твору. Також аналізуємо твір та характеризуємо персонажів!

Літературний рід:

драма

Жанр:

комедія

Тема:

дворянство як найсокровенніша мрія

Основні ідеї:

засудження відмови від особистих цінностей заради станової приналежності, викриття хабарництва в судочинстві.

Сюжет

В основу сюжету твору покладено невигадану анекдотичну історію гонитви селянина за дворянством і втрати надії на нього через прикрий недогляд, допущений писарем у минулі часи, - розбіжність в одній-єдиній літері прізвища.

Драматург узяв родинну подію, коли батько Карпо Адамович намагався довести своє дворянство, щоб вивести принаймні дітей із селянського стану за походженням у стан панський. Та всі старання пропали марно. У документах його прізвище фігурувало в двох різновидах: Тебілевич і Тобілевич.

Іван Карпенко-Карий добре пам'ятав, що довелося пережити батькові після офіційної відмови йому в дворянському званні. Старий, як і головний герой драми "Мартин Боруля", мало не помер від образи.

Композиція

"Комедія в 5 діях" - так визначив жанр твору автор. Події відбуваються протягом кількох тижнів.

Дійові особи:

багатий селянин Мартин Боруля,

його дружина Палажка,

діти: Марися й Степан;

багатий шляхтич Гервасій Гуляницький та його син Микола;

реєстратор з ратуші Націєвський;

повірений Трандалєв;

наймити Омелько й Трохим.

Мартин Боруля

Мартин Боруля не труситься за кожну копійку, не знущається з бідніших за себе, але він, як і мольєрівський герой Журден, у своєму прагненні офіційно стати дворянином, по суті, втрачає здоровий глузд.

Яка ж мотивація такої поведінки Борулі? Вона на поверхні, її Мартин не приховує: захист людської гідності як своєї, так і своїх дітей, прагнення оберегти їх від тяжкої ( "чорної") селянської праці, від
"давньої залежності і бідності". Боруля марить тим, щоб хоч його онуки "були дворяне, не хлопи, що не всякий на них крикне: бидло! теля!".

І сам він затято відстоює свою гідність: намагається будь-що домогтися покарання для свого кривдника дворянина Красовського.

Сповненими іронії, а іноді й сарказму, є сцени, у яких Боруля намагається завести в своєму домі "дворянські порядки". Комічний ефект тут досягається завдяки разючій невідповідності між давно усталеним способом життя селянина- хлібороба й омріяною панською шляхетністю.

Так, Мартин Боруля:
* наказує і собі, і членам родини довго спати, хоча від спання йому нудно, та й боки болять;
* планує розвести собак та їздити на полювання;
* хоче віддати доньку Марисю за "благородного", який потім через кумедне непорозуміння тікає від неї;
* намагається прилаштувати сина на "благородну" чиновницьку посаду, проте Степана звільняють;
* прагне офіційно оформити своє "шляхетне" походження, але з'ясовується, що в документи закралася фатальна для нашого героя помилка (запис зроблено на прізвище Беруля, а не Боруля).

Усі починання Борулі, спрямовані на досягнення примарного щастя, завершуються поразкою. Інакше й бути не могло, адже для Борулі дворянство - це те, чим можна зовні прикрити своє мужицьке походження, йому не доступні поняття "духовність", "культура", "освіченість", "шляхетність", "етика".

Автор саркастично висвітлює це протиріччя в епізоді, де Мартин наказує дружині Палажці навчитися, як подавати чай і каву "благородному" гостю: "Ну, годі! Сідай, душко! Омелько привезе самуварь, чаю, сахарю і кофію. Чай я пив і знаю, як його настановлять, то сам тобі розкажу; а кофію не знаю, як роблять. Піди ти зараз до Сидоровички - вона зна - і повчися в неї. І розпитай гарненько, як його роблять і коли його подають: чи до борщу, чи на ніч?"

Яскравим є також епізод, у якому Боруля намагається зруйнувати добрі народні звичаї:

"М а р и с я. Тату, Степане, ідіть: мати кличуть!
М а р т и н. Марисю, скілько раз я вже тобі приказував, не кажи так по-мужичи: мамо, тато. А ти все по-своєму. Ти цими словами, мов батогом., по уху мене хльоскаєш.
М а р и с я. Ну, а як же? Я забуваю.
М а р т и н. Он як Степан каже: папінька, мамінька.
С т е п а н. Або: папаша, мамаша.
М а р т и н. Чули: папаша, мамаша, треба так казать, як дворянські діти кажуть.
М а р и с я. Я так і не вимовлю.
М а р т и н. Привчайся: ти на такій лінії ".

Марися

Узагалі дочка Мартина Марися - найбільш стійка до змін, бо має міцну моральну основу. Вона намагається зберегти своє щастя, а панське життя, яким марить батько, їй ні до чого: "Нащо ж дворянство нам здалося, коли воно горе приносе?.. Краще жить на світі щасливим мужиком, ніж нещасним паном - це всяке знає" (слова Марисі до матері).

Справді, Мартин Боруля раніше виховував своїх дітей у дусі здорової народної моралі, про що свідчать Марисині слова: "Перше батько казали, що всякий чоловік на світі живе затим, щоб робить, і що тільки той має право їсти, хто їжу заробляє".

Степан

Повною протилежністю Марисі виступає її брат Степан: він прагне добутися чиновницької посади не стільки якимись інтелектуальними зусиллями, роботою над собою, щоденною старанною працею, скільки обманом, хитрістю - себто так, як у чиновницькому колі й було заведено.

І батько навчає, як вижити в цій прогнилій системі: "Ну, тепер з Богом! (Встає). Прощай. (Цілує Степана). Слухай старших, виписуй почерка, завчай бумаги напам'ять, трись, трись меж людьми - і з тебе будуть люде!"

Дещо сумна картина, у якій батько радить синові порвати з другом дитинства Миколою, бо він тепер, як Борулі здається, уже нерівня їхньому роду: "Ти, сину, не дружи з нерівнею, краще з вищими, ніж з нижчими. Яка тобі компанія Микола? Мужик - одно слово, а ти на такій лінії, трешся між людьми іншого коліна. глянь на себе і глянь на Миколу. То таки мужик репаний, а ти канцелярист!"

Трандалєв

Яскравий негативний персонаж твору, повірений Трандалєв, - це спритний аферист, хабарник, що постійно наживається на маніпуляціях із документами та обдурюванні клієнтів: "Нарешті: чи виграв, чи програв, а грошики дай! Живи - не тужи! Все одно, що лікар: чи вилічив, чи залічив, - плати" (Трандалєв про себе).

Він - уособлення виродження, деградації корумпованого суспільства.

Націєвський

В негативному ключі зображено й реєстратора з ратуші (чиновника) Націєвського: самозакоханий, проте жалюгідний за своїми моральними рисами панок із вдачею боягуза. Як тільки Націєвський запідозрив, що дівчина, з якою його хоче одружити Мартин Боруля, вагітна від іншого, він без вагань тікає.

Націєвський думає, що завжди може сподобатися будь-якій дівчині, проте його кумедна мова та
невдалі спроби залицяння викликають лише огиду.

Гервасій Гуляницький та його син Микола

Як позитивних персонажів показано заможного шляхтича Гервасія Гуляницького та його сина Миколу.

Микола виявляє наполегливість у відстоюванні свого права на життя з коханою дівчиною (Марисею). В цьому йому
допомагає батько, який постає уособленням традиційної народної моралі та мудрості.

Так, Гервасій допомагає товаришеві, Мартину Борулі, усвідомити згубність ідей про вищість дворян над простими мужиками та повернутися до нормального життя відповідно до українських народних звичаїв.

Мартин Боруля, багатий шляхтич, чиншовик (тобто той, хто платить за оренду землі якомусь іншому власникові), просить повіреного Трандалєва прочитати документ, де вказано, що " Дворянскоє депутатскоє собраніє" зачисляє його, Борулю, до дворянського роду і подає на затвердження до Сенату.

Тому, каже Боруля, треба ще раз подати в суд на дворянина Красовського, котрий його, "уродзоного шляхтича", назвав "бидлом", а сина його - "телям". Мартин говорить, що не пожаліє жодних грошей, щоб посадити Красовського в острог (в тюрму).

Трандалєв радий, що знайшов собі таку вигідну роботу, яка ще й прибуток гарний дає: він веде подвійну гру, веде одночасно справу Борулі проти Красовського і справу Красовського проти Борулі.

Тим часом Мартин просить сина Степана, який служить у земському суді, щоб той привіз йому свого знайомого чиновника Націєвського як жениха для дочки Марисі.

Від Марисі він вимагає, щоб та називала батьків не "тато", "мама", а "папінька", "мамінька" чи "папаша", "мамаша" - по-дворянському, щоб не бралася до важкої роботи, а то руки зіпсує собі, щоб поводилася, як панночка.

Марися й Микола, син іншого багатого шляхтича, Гервасія Гуляницького, кохаючи одне одного, вирішують сказати батькам про те, що планують весілля.

Степан розповідає Миколі, що він працює на службі, як вивчає напам'ять "бумаги", як потім із друзями розважається, п'ючи "трьохпробну" (горілку) й співаючи "крамбамбулі" (романси).

Мартин, побачивши Миколу, говорить Степанові, що тепер, коли вони "майже дворяни", простий хлопець йому не товариш, у нього інша дорога.

Боруля посилає зі Степаном свого слугу Омелька, звелівши тому одягтися якнайкраще - в чоботи й добрий кобеняк, запрягти кращих коней, і замовляє привезти самовар, цукор, чаю, кави, щоб було, "як у дворян".

До Борулі приходять сватати Марисю батько Миколи Гервасій і його кум Матвій. Але Мартин відмовляє, говорячи, що його дочці, майже дворянці, "простий мужик не пара". Ображені свати йдуть.

Боруля посилає свою жінку Палажку до Сидоровички, щоб розпитала у тієї, як роблять "кофій" і коли подають: чи до борщу, чи на ніч.

Повідомляє також, що скоро до них приїде чиновник - гідний для Марисі жених. Мати дивується й заперечує, адже дочка любить Миколу, але потім погоджується, думаючи, що Марися буде щаслива за паном.

Приходить Омелько з міста пішки - друзі Степана його напоїли, він заснув, і в нього вкрали чоботи, кобеняк та коней. Мартин гнівається, велить позичити тачанку в сусідів і поїхати за женихом, й домашні щоб готувалися до свята - заручин.

Марися зустрічається з Миколою, і той повідомляє, що її батько їм відмовив, бо вони не дворяни. Тепер Миколі кажуть, щоб сватав дочку Котовича. Марися в розпачі, але обіцяє любити хлопця і щось придумати для їхнього порятунку. Вона розмовляє з матір'ю і говорить, що не треба їй ніякого дворянства та ніяких інших женихів, окрім Миколи, просить заступитися перед батьком.

Але Палажка відмовляє, каже, що то марно, тільки з батьком посваряться. Мартин забороняє дочці прати білизну, хоче, щоб та вчилася вишивати, як благородна панночка. Приїжджає жених, чиновник Націєвський з гітарою. Марися гостро з ним розмовляє, говорить, що вона не панночка, що любить іншого.

Націєвський говорить, що всі баришні від нього "тають", розтане і вона, як пізнає ближче, адже він так гарно співає. Тим більше, що вже домовилися з батьком про багатий посаг (придане). На самоті Націєвський починає сумніватися, чи не підсовують йому нечесну наречену, яка, можливо, вже чекає дитину від іншого.

Підслуховує розмову Мартина з Палажкою, які сперечаються, кого візьмуть у куми, як народиться дитина, думає, що його здогади щодо нареченої підтвердилися, й крадькома тікає із заручин.

Розгніваний Боруля бере коня, наздоганяє чиновного жениха її відлупцьовує його за свій сором.

Після цього приїжджає Степан із речами й говорить, що земський суд скасовано і їх усіх звільнено. Марися розповідає братові, що після того випадку з Націєвським і після того, як надійшов папір від Красовського, щоб забиралися геть із його землі, батько зовсім занедужав.

Вирішують покликати давнього товариша Гервасія, щоб поговорив із Мартином. Боруля ледь виходить у світлицю. Всі його вмовляють покинути думки про дворянство. Тим більше, що із Сенату надійшла відмова: Борулю не можуть визнати дворянином, бо в одному з документів написано не "Боруля", а "Беруля".

У розпачі Мартин просить принести папку з паперами та палить їх у печі, плачучи та приказуючи, що тисяча рублів згоріла, половина хазяйства пропала, а він усе-таки залишився бидлом.

Гервасій просить Мартина поблагословити Миколу й Марисю до шлюбу. Хай добре вчать своїх дітей, то й стануть ті дворянами. Мартин благословляє дочку та її коханого, відмовляється від згубних думок про дворянство й вирішує розпочати нове життя.

Твір поступово приводить нас до думки про оманливість і навіть трагічність відходу від власного "я". Іноді наші мрії та ілюзії суперечать здоровому глузду, а щоб досягти щастя достатньо бути самим собою.

_________________________________________________________________________________________________________

За мотивами п'єси "Мартин Боруля" знято повнометражний фільм, його можна подивитися прямо в нас на сайті (разом з іншими кіно та мультиками за мотивами творів ЗНО). Переходь сюди:

Хочеш більше корисних матеріалів для підготовки до ЗНО? Підписуйся на наш канал на Youtube ! Там багатеЗНО цікавого :)
Аналіз твору Мартин Боруля Характеристика персонажів ЗНО Українська література

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Карпенко-Карий "Мартин Боруля": аналіз твору, характеристика персонажів, скорочений переказ!

# data[].attributes.attachment_link.description
Головним героєм комедії "Мартин Боруля" заволодіває ідея "фікс" - отримати статус дворянина. Будь-якою ціною і засобами. Про комічні (і трагічні) ситуації, в які потрапляє Мартин і його сім'я на шляху до дворянства, читайте в скороченому переказі твору. Також аналізуємо твір та характеризуємо персонажів!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марина Юрьевна

# data[].attributes.attachment_link.title
''Хазяїн''. Іван Карпенко-Карий

# data[].attributes.attachment_link.title
Модуль 4. Заняття 20: Трагікомедія «Мартин Боруля» Івана Карпенка-Карого

# data[].attributes.headline
Історія становлення професійного українського театру. Театр корифеїв

# data[].attributes.subject
Історія становлення професійного українського театру. Театр корифеїв

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Наталя Ільченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Театр корифеїв

# data[].attributes.headline
Характеристика образів

# data[].attributes.subject
Характеристика образів

# data[].attributes.body
Омелько

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Василь Остап'юк

# data[].attributes.attachment_link.title
Мартин Боруля - Омелько

# data[].attributes.headline
Літературний кінозал

# data[].attributes.subject
Літературний кінозал

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Антін Барзюк

# data[].attributes.attachment_link.title
Мартин Боруля 1953 — фільм-спектакль Київського драматичного театру Франка — п'єса Карпенка-Карого

# data[].attributes.headline
Театр корифеїв

# data[].attributes.subject
Театр корифеїв

# data[].attributes.attachment_link.title
Театр корифеїв - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Театр корифеїв - перший професійний український театр. Його було відкрито 1882 року в Єлисаветграді (тепер м. Кропивницький), і в цей рік український театр відокремився від польського та російського. Засновником театру був Марко Лукич Кропивницький, що володів усіма театральними професіями. Після нього найдіяльнішим був Микола Карпович Садовський, що боровся за українське слово та український театр за часів їх заборони.

# data[].attributes.headline
Становлення українського професійного театру

# data[].attributes.subject
Становлення українського професійного театру

# data[].attributes.attachment_link.title
Театр корифеїв - презентация онлайн

# data[].attributes.attachment_link.description
ТЕАТР КОРИФЕЇВ

# data[].attributes.headline
Карта пам'яті

# data[].attributes.subject
Карта пам'яті

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.attachment_link.title
кайд.сім.docx

# data[].attributes.headline
Ілюстративний диктант

# data[].attributes.subject
Ілюстративний диктант

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Людмила Лабенко

# data[].attributes.attachment_link.title
Кайдашева сімя Ілюстративний диктант.ppt

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Шинкаренко

# data[].attributes.attachment_link.title
нечуй левицький кайдашева сім'я

# data[].attributes.attachment_link.description
художній епічний твір, в якому картини родинного життя і побуту героїв зображені на тлі соціальних подій чи пов'язані із суспільними обставинами

# data[].attributes.headline
Факти з біографії письменника

# data[].attributes.subject
Факти з біографії письменника

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Підготовка до ЗНО

# data[].attributes.attachment_link.title
Життя і творчість Івана Нечуя-Левицького. Українська література 10 клас

# data[].attributes.headline
Читаємо твір

# data[].attributes.subject
Читаємо твір

# data[].attributes.attachment_link.title
Кайдашева сім'я | Kajdasheva simja | Іван Нечуй-Левицький | Част. 1

# data[].attributes.headline
Робота з підручником.

# data[].attributes.subject
Робота з підручником.

# data[].attributes.body
Опрацювати фрагмент статті, що розкриває походження назви.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У 70?х роках ХІХ ст. провідною темою українських письменників було, як уже зазначалося раніше, життя села. Реформа кріпосного права 1861 р., стрімка капіталізація принесли в селянський світ нові проблеми: хлібороб опинився перед складним вибором - господарювати по'старому чи йти в місто на заробітки, зберігати совість, давні моральні устої чи зректися всього цього заради виживання й збагачення, боротися за свої права чи підкоритися жорстокому світові... Відповідно нового забарвлення в літературі набули й характери селян.

Найпомітнішим здобутком нашого красного письменства в розкритті цієї теми вважається роман Панаса Мирного та Івана Білика "Хіба ревуть воли, як ясла повні?". Це був перший "роман з народного життя ", у якому, за визначенням І. Франка, "змальовано майже столітню історію українського села", розкрито тогочасну дійсність у всіх її складностях і суперечностях.

Історія написання роману

Роман "Хіба ревуть воли, як ясла повні?" академік О. Білецький назвав "будинком із багатьма прибудовами і надбудовами, зробленими неодночасно і не за строгим планом". Чому? Відповідь на запитання приховує історія створення цього широкого епічного полотна.

Поштовхом для написання роману став розлогий нарис Панаса Мирного "Подоріжжя од Полтави до Г а дячого", за основу якого взято розповідь візника про місцевого розбійника Василя Гнидку (цю історію письменник почув по дорозі до батьків на Великодні свята 14 квітня 1872 р.).

Нарис було надруковано у львівському журналі "Правда" в 1874 р. У ньому розповідається, як заможний і здібний селянин із Заїчинців Василь Гнидка організував банду й кілька літ тримав у постійному страху чотири повіти. Панас Мирний назвав Гнидку "безталанною дитиною свого віку, скаліченим виводком свого побиту", адже йому Бог дав розум і силу для добрих справ: "На все вдатний, до всього здався, чи до ремества, чи до роботи якої - його пошли, йому дай. Сам чоботи шив, у млині знав діло, і стрілець з його запаленний був!"

У нарисі Панас Мирний розглядає людину як сукупність суспільних відносин, але Іван Білик порадив братові інший погляд: "Прочитай ще раз "Чіпку" - і ти побачиш, що життя, виведене в повісті, жахливе. Але хіба ж теперішнє життя не являє собою нічого, крім п'янства, дурості, заздрості, розбою, вбивства?" Критик переконував брата, що суспільство тримається не на грішниках, а на святих, "воно тримається людською сутністю людини, а не звірячою. Звіряча сутність - злочини - лише є протестом проти мерзенного устрою людської сутності. Хіба ревуть воли, як ясла повні? (Йов)". Так метафора з біблійної Книги Йова, яку підказав Іван Білик, стала назвою майбутнього роману.

У листопаді 1872 р. Панас Мирний закінчив повість "Чіпка" - першу редакцію майбутнього роману, напи' сану на основі нарису. Згодом письменник відгукнувся на заклик брата створити "народний роман на основі щирого реалізму". Сам Іван Білик також долучився до роботи над новою версією твору. У романі переплелися два художні підходи - публіцистичний (Іван Білик віддавав перевагу соціальному аспекту) і суто художній (Панас Мирний). Тому в історії української літератури обох братів Рудченків уважають співавторами твору. Під час доопрацювання задуму автори все більше загли' билися в історію, унаслідок чого й з'явилися ті "прибудови", про які писав академік О. Білецький. Після переробки повість стала широкоформатним, панорамним, реалістичним романом, час дії у якому сягає від катерининських часів до пореформених 1860?х років.

Через сумнозвісний Емський указ 1876 р. роман зумів надрукувати Михайло Драгоманов тільки за кордоном - у Женеві в 1880 р. на кошти українських громад. Після виходу твір відразу потрапив до списку книжок, заборонених у Російській імперії. Уперше легально роман було опубліковано в 1903 р. в журналі "Киевская старина" під назвою " Пропаща сила ".

Роман "Хіба ревуть воли, як ясла повні?" став першою в нашому письменстві монументальною селянською епопеєю, усебічним змалюванням життя українського села. Автори сміливо утверджують важливу в усі вікиідею - народ жив би мирно, якби не нестерпне гноблення (воли б не ревли, якби ясла були повні), але разом із тим за допомогою насильства світ не вдосконалиш. Відповідаючи на зло злом, людина лише посилює його й замикає в коло, з якого немає виходу.

Сучасні літературознавці визначають тему роману як зображений на широкому суспільному тлі життєпис злочинця Чіпки від його народження до ув'язнення на каторгу. Цікаво, що в радянських підручниках і посібниках дещо інакше формулювали тему цього твору: "Зображення життя та боротьби українського селянства проти соціального гноблення, зокрема кріпосництва та його залишків, напередодні й під час проведення реформ, що розпочалися 1861 р.".

Жанрові й стильові особливості твору

У романі порушено суспільно значущі соціальні проблеми, тому за характером він соціальний. Крім того, соціальні процеси зображено через психологію героїв, їхні думки, прагнення й переживання, звідси глибокий психологізм. Отже, це яскраво виражений соціально-психологічний роман.

Ця жанрова форма роману - надбання реалістичного мистецтва. Найвидатнішими майстрами роману стали О. де Бальзак, Стендаль, Г. Флобер, І. Тургенєв, Ф. Достоєвський, Л. Толстой. У реалістичному полотні Панаса Мирного та Івана Білика трапляються й романтичні вкраплення, особливо в першому ліричному розділі "Польова царівна".

Поява соціально'психологічного роману засвідчує зрілість літератури й культури того чи того народу.
Композиція і сюжет
Композиція роману "Хіба ревуть воли, як ясла повні?" складна: він має чотири частини, тридцять розділів.

Основні сюжетні лінії роману: ?

рід і життя Чіпки; ?

рід і життя Максима Ґудзя; ?

Грицько і його дружина; ?

пани Польські; ?

історія села Піски.

Сюжетні лінії то розгортаються окремо, то перетинаються. Усі вони розвиваються на тлі суспільно'історичних подій і тісно з ними пов'язані. Початок роману ліричний та ще й з інтригою: у першому розділі ("Польова царівна") автори знайомлять нас із Чіпкою, Галею, Мотрею, але хто вони і чим живуть - ми ще не знаємо. А вже далі розповідається про батьків Чіпки, його дитинство і юність, а також про Грицька й Христю. Перша частина переважно виконує роль експозиції.

А ось друга частина переносить читача в далеку історію закріпачення села Піски, яка в основному розвивається трьома сюжетними лініями: історія села, роду Максима Ґудзя і панів Польських. Отже, перші дві частини - це фактично експозиція й передісторія.

автори подали аж у третій частині, яка починається розділом з промовистою назвою "Нема землі", - тут Чіпка Варениченко втрачає землю. Саме з цьогомоменту й починається напружений розвиток подій, що досягає кульмінації в епізодах реакції Чіпки на вигнання його із земства, у його духовному зламі. І відразупісля кульмінації йде - винищення козацької родини Хоменків і арешт головного героя.

Особливої уваги заслуговує друга частина роману, яка забезпечує йому панорамність, до того ж вона найбільш самодостатня. Крізь призму долі села Піски в ній показано понадстолітню українську історію. Тут ідеться про перетворення козаків на "покірних волів". Згадуються історичні події: скасування гетьманщини; гайдамаччина; зруйнування Січі генералом Текелієм, Очакова - турками; польське повстання під проводом Костюшка; запровадження Катериною ІІ кріпацтва на землях України; повстання декабристів ( "тоді саме царська гвардія з масонами забунтувала...") і навіть революційна хвиля 1848 р., що прокотилася Європою.

Козацька слобода Піски втрачає волю. Село віддають колишньому шляхтичуполяку, який вислужився в російській армії до генерала. Селян же за принципом "поділяй і володій" ділять на козаків і "генералових".

У другій частині оповідь ведеться за законами хроніки. У ній з'являються нові персонажі, як, наприклад, останній січовик Мирон Ґудзь, чия туга за волею передалась онукові Максимові. З хроніки Пісок виринає й історія Чіпчиного батька Івана Вареника, незаконнонародженого панського сина. Час від часу оповідь набуває сатиричного забарвлення. Саме в такому ключі змальовується зверхня щодо піщанських "хахлів" і "мазеп" генеральша та її "кацапський" почет. Проте й сцени, у яких селяни принижуються перед панею, теж не позбавлені гірких сатиричних нот. Сумирність "волів" викликає в авторів роману досаду.

Співавторство Івана Білика виявилося, вочевидь, у наповненні роману історичним і суспільствознавчим змістом. Немало місця в другій частині відведено сторінкам, присвяченим трудам і дням українського селянина. Щодо персонажів, то на перший план тут усе помітніше виступає Максим Ґудзь з його баламутством, історією перебування в "некрутах" (тобто - у москалях) і потім поверненням у рідне село. Загалом друга частина сюжетно мало пов'язана з трьома іншими. "Прив'язкою" виступає та обставина, що Максим Ґудзь - батько Галі, майбутньої дружини Чіпки Вареника. Суттєвим є також вихід через ретроспекції на значний історичний часопростір.

Образна система. У центрі роману - образ Чіпки. Його історія займає три частини твору. Чіпка (Ничипір) Варениченко - найпомітніший, особливо детально виписаний образ революціонера, бунтаря у вітчизняній літературі другої половини XIX ст. Панас Мирний та Іван Білик докладно простежили, як потенційно добру, чулу, чесну й совісну людину затята революційність, мстивість неминуче веде до страхітливого морального краху. Доля, суспільство справді вкрай несправедливі до Чіпки. Однак чи можна через це зневірюватися й мстити? Він обирає саме такий шлях. Безвихідне узагальнення "немає правди на світі" підказує йому прямо більшовицьку ідею: "Куди не глянь, де не кинь, - усюди кривда та й кривда! Коли б можна, - увесь би світ виполонив (себто виполов, знищив. - Авт.), а виростив новий! Тоді б, може, й правда настала!"

Разюче символічна кінцівка роману: Чіпки зрікаються, його проклинають і Галя, і мати - найдорожчі люди, для яких, власне, він і шукав ножем правди й щастя. З пекучим докором на устах: "Так оце та правда?" - дружина накладає на себе руки. А мати сама віддає на кару свого сина-зарізяку, аби зупинити його сатанинство. Адже для Мотрі Господня заповідь ("Не убий" - заповідь добра, любові до ближнього) вища, ніж материнські почуття. Зрозуміло, і Мотря, і Галя - то сама Україна, душа народу нашого, що однозначно відкидає кривавий шлях боротьби з несправедливістю.

Автори наголошують, що, попри все, Чіпка міг зробити й інший вибір. Життєві умови, які формували його як особистість, не такі вже й однозначні, одновимірні. Якісь обставини тягли Варениченка в прірву морального занепаду, а інші оберігали його від "слизької дороги" (порівняйте їх за допомогою таблиці).

Негативні впливи

Позитивні впливи

дитинство байстрюка

добродійна поведінка й повчання баби Оришки й діда Уласа

отроцтво наймита

кохання до Галі, яка є символом краси

відсудження землі

материні протести проти непристойної поведінки сина

концепція Пороха про панування неправди у світі

родинний затишок

лихе товариство, що штовхало до злодійства

обрання Чіпки в земство

поразка в земській боротьбі проти панства

господарські успіхи

Отже, негативні й позитивні впливи в житті Чіпки зрівноважені - це значить, що не самі лише зовнішні причини штовхали його на "слизьку дорогу".

Злети й падіння Чіпки Вареника нагадують синусоїду. Його звивистий шлях має принаймні чотири виразні віхи.

1. Ідилія. З неї починається роман. Знайомство з Чіпкою відбувається в момент, коли до нього приходить кохання до "польової царівни" Галі.

2. Душевний занепад. У Чіпки незаконно відсуджують землю - і він із властивою йому категоричністю вирішує, що "правди немає!". Після цього Чіпка запиває, зв'язується з "трійцею" сільських гультіпак і мріє про помсту кривдникам. Уже тепер він ладен чинити розбій. Утім, це ще не остаточне спустошення душі.

Усе, що відбувається з Чіпкою, найкраще розуміє Христя, дружина Грицька Чупруненка. Вона каже, що Чіпка - це "боляща душа". Справді - боляща, адже йдеться про неприйняття неправди, болісну, імпульсивну реакцію на "дурні умови", про бунт, хоч і химерний. У Чіпці живе органічне хліборобське начало, яке теж нагадує про себе (добро він легко спускає з рук, а хліб продати не може!).

3. Нова ідилія. "Воскресіння" Чіпки мотивується:

а)його розчаруванням у дружках'гультіпаках;

б) докорами сумління, каяттям перед матір'ю, якій він завдав страждань;

в) тугою за звичайним людським щастям.

Чіпка стає полотенщиком Никифором Івановичем - поважною комерційною людиною. Він прагне служити громаді й навіть балотується до земської управи.

4. Катастрофа. Її причина - комедія з виборами до управи, ще одна неспведливість, якої Чіпка стерпіти не в силі. Образа, тяжке почуття пережитої кривди породжують злість, стають рушієм тотальної помсти. Сам того не помітивши, Чіпка виходить на розбійницький шлях, вороття з якого вже немає.

Звісно, "дурні умови" в цій драматичній історії відіграли не останню роль. Проте вони однакові для таких різних людей, як Чіпка Вареник і Грицько Чупруненко. Тим часом Грицько - сумирний, терплячий хазяїн, а Чіпка - бунтар, правдоборець, який, зрештою, виявляється "пропащою силою" (ще одна опозиційна пара героїв у Панаса Мирного).

Розбійництво Чіпки, отже, коріниться в його індивідуально'психологічних особливостях, розкритих письменниками надзвичайно цікаво.

У сцені першої зустрічі з героєм автори виокремлюють кілька містких психологічних портретних деталей: "Таких парубків часто й густо можна зустріти по наших хуторах і селах. Одно тільки в нього неабияке - дуже палкий погляд, бистрий, як блискавка. Ним світилася якась незвичайна сміливість і духова міць, разом з якоюсь хижою тугою..." Туга - це складне, змішане почуття, яке вбирає тривогу, сум і нудьгу. У "хижій тузі" Чіпки вгадується передвістя його подальшої долі. У цій деталі - і натяк на майбутню трагедію Чіпки, його пропащість, і обіцянка чогось зловісного.

Що ж до причин такої незвичайної туги молодого Чіпки Вареника, то й вони очевидні: ?

комплекс байстрюка;

пережиті дитячі образи, що позначаються на поведінці й душевній структурі хлопчика (невеселе, вовчкувате, тихе...); ?

суперечливість реакцій і душевних поривів малого Чіпки: він прагне бути добрим, здатен поетично відчувати красу - і легко засліплюється якимось почуттям, буває жорстоким (як в епізодах із горобцями чи з Бозею, зобра' женим на іконі); ?

мимовільна жорстокість, імпульсивність, безоглядність, притаєна злість - цим рисам Чіпки автори приділяли належну увагу в "дитячих" розділах роману; ?

Чіпка - не такий, як усі; для Грицька він узагалі "парень добрий, та тільки чудний собі".

Те, що Чіпка випадає із загального ряду, теж зумовило моторошне перетворення правдошукача на розбійника.

Грицько Чупрун емав приблизно такі ж стартові позиції, як і Чіпка, чи навіть гірші: сирота, батьки померли під час епідемії холери, змалку жив біля далекої родички-удови, а вже потім у діда Уласа. Його життя в підпасичах таке ж, як і в Чіпки, - голодне роздолля із сухарями чорними, як земля. Деякі його риси про' мовисто виявляються вже в дитинстві: десь не було видно Грицька, коли вовк на отару напав; "сидів, рота роззявивши, коли дід повідав, що пани знову забирають його до двору, і не журився долею Уласа".

Разом із тим хлопець виростає роботящим, адже мріє жити заможно, мати чепурненьку, хазяйновиту жіночку і "діток маленьких коло неї". "Купивши ґрунт, почув себе Грицько зараз іншим... зовсім іншими очима дивився на людей: до багачів горнувся, а на голоту дивився згорда". Мав намір одружитися з багачкою, але з того нічого не вийшло, узяв собі сусідську наймичку Христю. "І стали вони між людьми поважними хазяїнами, чесними, робочими людьми, добрими сусідами, навдивовижу парою", яку старші молодшим за приклад ставили (сироти, наймити, а стали хазяїнами!).

Одначе автори роману мають сумнів щодо того, чи треба з Грицька брати приклад, бо його життєва філософія - "своя сорочка ближче до тіла". Найяскравіше вона дала про себе знати під час розправи з кріпаками: на заклик Чіпки заступитися за кривджених Грицько, не сказавши ні слова, зник у чужому городі, а вдома хвалився перед Христею своїм "вчинком", називав кріпаків злодіями й голотою.

Дружба Грицька з товаришем дитинства "коливається", як стрілка барометра: коли він повернувся із заробітків з грошима, то гордував Чіпкою, коли ж Варениченко поправив господарство, Грицько поновив із ним товариські стосунки.

Дуже привабливий зовнішністю й молодечим запалом Максим Ґудзь: "Як же дійшов до літ та убрався у силу, - біда з ним та й годі! Високого зросту, бравий, широкоплечий, як із заліза збитий, а до того ще меткий, як заєць, співун-реготун... Хороший з лиця - повновидий, рум'янець на всю щоку, з чорними веселими очима, лискучим усом, - він був перший красень на селі". Ні Максим, ні його батьки не знали кріпацької неволі (його дід Мирін зумів свого часу відстояти козацьке звання): тому родина жила у відносному достатку. Максим виростав жвавим і непостійним: за все брався із запалом і швидко охолоджувався до тієї чи іншої роботи. Найбільшою розвагою для нього, малого, була гра в бої з татарами. Так він виховував у собі сміливість, яка виразно виявилася в поєдинку з панським бугаєм. У парубоцькому віці Максим верховодив усіма: красивий, сильний, веселий, сміливий, гострий на язик хлопець подобався всім ровесникам.

Однак витівки його ставали все дошкульнішими: заніс ворота на верх дуба, вимазав удові дьогтем ворота, звів молоду дівчину... А коли полюбив горілку й почав допікати кріпакам, батько змушений був віддати Максима в солдати.

Солдатською наукою він оволодів швидко і з часом дослужився до унтер-офіцера. Так само швидко й опанував нечесний промисел - "прокормлєніє": виряджала рота кількох солдатів, щоб ті збирали милостиню від населення, щоправда, цю "милостиню" то випрошували, то відбирали, а то й крали. Максим одружився із злодійкуватою Явдошкою. Він збирав данину з "прокормлєнія", а жінка - перепродувала крадене. Під час Кримської війни Максим, скориставшись пораненням вийшов у відставку, потім повернувся в рідний край і збудував біля Пісок дім-фортецю. Тут він продовжив своє злочинне життя: грабував заможних і ділився зі спільниками "здобиччю". Під час одного з пограбувань його вбили. Здібному, кмітливому, фізично дужому, проте аморальному чоловікові така доля судилася не випадково. Промишляючи розбоєм, він не мстить за зло, не шукає правди, і саме цим відрізняється від Чіпки: грабує заради наживи - і тільки. Отже, Максим уособлює інший, так би мовити, чистий тип тієї ж "пропащої сили".

Надзвичайно трагічним постає в романі образ Галі. Вона уособлює дівочу красу, подружню вірність і моральну чистоту - найпривабливіші риси українського національного характеру. Саме в стосунках із Галею якнайповніше розкриваються багатий внутрішній світ Чіпки, його кращі людські якості. Дівчина не сприйняла способу життя свого батька й поставила коханому умову для одруження - покинути розбійництво. Отже, людина може бути сильнішою за долю, попри все вона здатна обирати шлях добра.

Галя мріяла тільки про чесне господарське життя, у своєму домі сама все робила з радістю: "І яке воно тобі те щастя здасться, коли до всього я сама своїх рук не доложу, не поклопочуся біля всячини?" Дівчина щиро вірила, що коханням відверне Чіпку від злодійства, але боротьбу за нього вона програла - останній злочин Чіпки не пережила, збожеволіла і вчинила самогубство.

Ідеєю шукання правди освітлений у романі й образ Христі. Сирота змалку, вона на все життя залишилася доброю й співчутливою людиною. Одружившись із Грицьком, Христя зажила в родинному затишку. Проте чи було її існування по вінця наповнене спокоєм? Ні, передусім тому, що її чоловік не співчував людям, був байдужим та егоїстичним. Христя відчувала, що Грицько при потребі може зректися правди й легко змиритися з кривдою.

- Чіпчина мати - справжня жінка'страдниця. Автори виписали цей образ на широкому соціально'історичному тлі. На початку роману ми дізнаємося, що ця жінка проживе своє життя трагічно: "Не суди_ лося Мотрі щастя. Не знала вона його змалку; не бачила дівкою, жінкою". Скільки горя вона зазнала, коли її син пропивав майно, ображав її злими словами: "Як підстрелена горлиця тіпається_б'ється, тихо туркоче й стогне, так мати затіпалась на печі в куточку". Однак кривду від сина Мотря забуває: дізнавшись, що його посадили до "чорної", вона хоче побачитися з ним, розрадити його. Світлих днів жінці судилося зовсім мало, щасливою вона була лише тоді, коли Чіпка став господарем і одружився з Галею. Її куце щастя перервала "поновлена" любов Чіпки до горілки, а крапку в її материнському житті поставив син своїм кривавим злочином. Цього жінка не змогла знести й викрила його злочин. Чесне, хоч і нестерпно болісне рішення Мотрі має символічне значення: це сама українська душа не приймає кривавого, мстивого шляху боротьби зі злом.

Опозиційними до розглянутих вище образів виступають пани Польські й представники чиновництва: генеральша, її син Василь Семенович, голова повіту Кряжов, попівський син Шавкун, судовий секретар Чижик, становий Дмитренко. Ця група образів репрезентує такі актуальні на той час проблеми:

зречення національного коріння;

зросійщення;

виродження дворянських родин;

формування української буржуазії.

У романі майстерно виписана сцена селянського протесту, яка розкриває реальну суть реформи 1861 р. Селянин і далі залишався безправним, мусив відробити ще не один рік панові, а через невдоволення його публічно карали нагайкою.

У романі "Хіба ревуть воли, як ясла повні?" зовсім немає романтизації "благородного розбійництва". Якщо в літературі романтизму українських Робін Гудів типу Гаркуші й Устима Кармелюка залюбки зводили на п'єдестал, то Чіпка Вареник, створений художньою уявою Панаса Мирного та Івана Білика, прозаїків'реалістів 1870?х років, - це альтернатива Робінам Гудам. Роман заперечував можливість кривавих способів утвердження правди. І в цьому сенсі він може бути поставлений в один ряд із такими творами, як "Злочин і кара" та "Біси" Ф. Достоєвського, у яких питання про мету й засоби боротьби зі злом ставилося з великою силою художнього передбачення майбутнього. Своїми романами ці письменники задовго до більшовицького перевороту попереджали людство про загрозу комуністичних утопічних теорій, що ґрунтуються на мстивості, класовій ненависті, ворожнечі й насильстві.

# data[].attributes.attachment_link.title
Аналіз роману Панаса Мирного "Хіба ревуть воли, як ясла..." | OnlyArt

# data[].attributes.attachment_link.description
У 70?х роках ХІХ ст. провідною темою українських письменників було, як уже зазначалося раніше, життя села. Реформа кріпосного права 1861 р., стрімка капіталізація принесли в селянський світ нові проблеми: хлібороб опинився перед складним вибором - господарювати по'старому чи йти в місто на заробітки, зберігати совість, давні моральні устої чи зректися всього цього заради виживання й збагачення, боротися за свої права чи підкоритися жорстокому світові...

# data[].attributes.headline
Мозковий штурм.

# data[].attributes.subject
Мозковий штурм.

# data[].attributes.body
- Пригадайте, у якому творі були такі рядки: "Українське поспільство, поборене у класовій боротьбі, з ярмом панщизняної неволі на шиї, тягло свою долю з глухим ремством. То не віл був у ярмі, звичайний господарський віл, якого паша й спочинок могли зробити щасливим...".
- Кого автор порівнював з волом?
- Чим може бути вмотивована назва роману Панаса Мирного?
- Звідки могли б походити ці слова?

# data[].attributes.headline
Заповни паспорт твор

# data[].attributes.body
Заповни паспорт твору

# data[].attributes.attachment_link.title
Mind Map Free - Free Mind Mapping Software | MindMeister

# data[].attributes.headline
Паспорт твору

# data[].attributes.subject
Паспорт твору

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Рід: епос. Жанр: соціально-побутова повість. село Семигори, річка Рось; Біївці, Западинці. Місце дії: 9 частин. Композиція: "сміх крізь сльози". розгортається за принципом нагнітання епізодів і сцен. Діалоги "рухають" сюжет, у них розкриваються характери персонажів. Специфіка гумору: - розмова Карпа й Лавріна про майбутнє одруження. Сюжет - сватання й одруження Карпа. - поступове назрівання конфлікту між свекрухою та невісткою; сварки між членами родини; одруження Лавріна; наростання сімейних конфліктів; Мелашка на прощі в Києві; повернення Мелашки в Семигори; смерть Кайдаша. Експозиція - сварки через мотовило, яйця, курку, кухоль, півня, кабана, грушу. Зав'язка - 1) діло з грушею не закінчилося: вона розросталася вшир і вгору, родила дуже рясно, дратуючи і дорослих, і малих Кайдашів. 2) "Діло з грушею скінчилося несподівано. Груша всохла, і дві сім'ї помирились. В обох садибах настала мирнота". змалювання побуту й психології українського селянства в пореформену добу (1861 р. - скасування кріпацтва). Розвиток дії засудження індивідуалізму егоїстичних натур і духовної роз'єднаності в родині. Кульмінаційні моменти Розв'язка Тема: Ідея: Образи

"Широкі рукава закачались до ліктів; з-під рукавів було видно здорові загорілі жилаві руки. Широке лице було сухорляве й бліде, наче лице в ченця. На сухому високому лобі набігали густі дрібні зморшки. Кучеряве посічене волосся стирчало на голові, як пух, і блищало сивиною". Маруся Кайдашиха

# data[].attributes.attachment_link.title
"Кайдашева сім'я"

# data[].attributes.attachment_link.description
Рід: епос. Жанр: соціально-побутова повість. село Семигори, річка Рось; Біївці, Западинці. Місце дії: 9 частин. Композиція: "сміх крізь сльози". розгортається за принципом нагнітання епізодів і сцен. Діалоги "рухають" сюжет, у них розкриваються характери персонажів. Специфіка гумору: - розмова Карпа й Лавріна про майбутнє одруження. Сюжет - сватання й одруження Карпа.

# data[].attributes.headline
Знайомство зі змістом повісті

# data[].attributes.subject
Знайомство зі змістом повісті

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
завантажити презентацію кайдашева сім'я

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
презентація на тему кайдашева сім'я

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
презентація з української літератури кайдашева сім'я

# data[].attributes.attachment_link.title
Кайдашева сім'я

# data[].attributes.attachment_link.description
Презентация на тему Кайдашева сім'я до уроку з української літератури

# data[].attributes.body
Тест на 12 запитань

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Cвітлана Ящук

# data[].attributes.attachment_link.title
І.Франко "Сойчине крило"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Тема : "І знову про кохання..." ( за змістом новели Івана Франка "Сойчине крило")

розкрити світ почуттів і пристрастей, створений словом великого майстра на основі новели " Сойчине крило"; творчо осмислити основний морально-етичний пафос твору; неоднозначність образу Марії;

розвивати зв'язне мовлення, навички роботи над змістом прозового твору, уміння учнів досліджувати особливості новели ;

Хід уроку

І. Мотиваційний етап

Релаксаційна вправа "Доторкнися до зірок"
Вправа проводиться з метою формування в учнів оптимістичного ставлення до уроку й очікування позитивних результатів.(Звучить повільна музика)

Слово вчителя. Сядьте зручніше і закрийте очі. Уявіть собі, що перед вами нічне зоряне небо, на якому багато зірок. Кожен виберіть собі найяскравішу зірку. Уявіть, що ця зірка - гарна оцінка, яку б ви хотіли отримати, вдала відповідь на уроці, це ваша найзаповітніша мрія. Тепер подумки доторкн і ться до своєї зірки. Намагайтеся з усіх сил! Ви обов'язково зможете дістати свою зірку. Зніміть її з неба, покладіть перед собою, а тепер відкрийте очі. Подивіться на свою диво-зірочку. Нехай вона подарує вам натхнення, і зігріє своїм теплом, а в кінці уроку ви поставите на ній свою оцінку за роботу.

Звучить пісня у виконанні В.Козловського на слова І. Франка "Чому являєшся мені у сні?"(1 стовпчик і приспів)

Які думки і почуття викликала у вас ця пісня?

Чи знайома вам ця пісня? Хто автор слів?

-Тож ви зрозуміли, про що йтиме мова на сьогоднішньому уроці. Так, про кохання.

Бесіда

Вірш

Я так люблю твої листи,

Бо в них твого тепла частина,

Це - найдорожче, це безцінне,

Це вириває з самоти.

Я так люблю твої слова,

За ними теплота безмежна,

Гортаю тихо, обережно

Листи, і серце ожива...

Навіть коли життя безбарвне,

Сонце засмучене негарне,

У тих листах живе мій рай.

Костянтин Хмара

- Говорять, чужі листи читати не можна. А ми познайомимося з одним через сприйняття героїв твору.

III. Оголошення теми і мети уроку. Мотивація навчальної діяльності

Слайд1

Тема уроку:

Сьогодні на уроці розпочинаємо вивчення ще однієї сторінки творчості митця, яка допомагає кожному з нас замислитися над вічним.

Завдання уроку: творчо осмислити основний морально-етичний пафос твору; неоднозначність образу Марії;

з ' ясувати, у чому полягає новаторство І. Франка;

розвивати зв'язне мовлення, навички роботи над змістом прозового твору, вміння учнів досліджувати особливості новели ;

Епіграф

Що таке чоловік для чоловіка? І кат, і Бог! З ним

живеш - мучишся, а без нього - ще гірше! Жорстока.

Поясніть зміст цих рядків. А в кінці уроку дасте відповідь на запитання : чим було кохання для героїв твору?

Чого ви очікуєте від уроку? (Учні на аркушах у формі зірочки пишуть свої очікування, які зачитають у кінці уроку)

Сприймання учнями нового матеріалу.

Кохання... Про нього мріють, на нього чекають. Це почуття прекрасне не тільки своєю природністю, але й тим духовним збагаченням, котре наповнює серця. Кохання - одне з найсвітліших, найвеличніших людських почуттів, неповторне і вічне, як життя, прекрасне і таємниче.

Сьогодні ми ще раз поринемо у цю таємницю... Бо ж "Сойчине крило" - це чи не найкращий твір Франкової малої прози.

-Як же народився цей шедевр?

1.Виступ учня, що мав попереднє завдання.

Твір " Сойчине крило з'явився з-під пера І .Франка у 1905 році - у "золотий період" його творчості. У цей час письменник шукав нові шляхи вираження думки, опрацьовував нові теми, мотиви. Як справжній митець, письменник мав нахил "обсервувати життя в його найрізноманітніших проявах" і творив у стані "тієї ніколи й нічим не заспокоєної гарячки, котра змушує... перейматися стражданнями й радощами, думками й мріями інших людей". "Сойчине крило" було вперше надруковано в зб. "На лоні природи" в 1905 році. Твір має підзаголовок "Із записок відлюдька". За свідченням І.Франка, новела написана в грудні 1905 року. Це період, коли йшла російсько-японська війна. Про це дізнаємося з твору.

Що стало причиною написання сказати важко. Але це період у житті І.Франка складний: період розчарувань, втрат.

Так, отже новела "Сойчине крило" чи не найкращий твір пізньої прози І.Франка. У рецензії літературного критика А.Крушельницького на збірку "На лоні природи" "Сойчине крило" визначене як "найбільш інтересне оповідання", де автор на найвищий п'єдестал ставить любов.

. І я пропоную вам зараз поринути у незбагненний світ Франкової новели

Слайд 2

2. Словникова робота.

- Поясніть значення слів, що зустрічаються у творі.

Самітник - людина, яка відсторонюється від світу.

Кореспонденція - листування між окремими особами; сукупність поштових відправлень.

Адресат - одержувач листа.

Сибарит - людина, яка надає перевагу бездіяльному, марному способу життя, зманіжений розкошами.

Діалог споріднених душ (інсценізація)

Лине музика А. Кос-Анатольського "Ой ти,дівчино,з горіха зерня",стихає

Думав, що й вона буде, без неї празник не празник, і Новий рік не Новий рік. Попробуймо обійтися без неї.

Голубонько моя! Де ти, озовися! Нехай у сю новорічну годину хоч дух твій перелине через мою хату, торкне мене своїм крилом. Може, і я прокинуся, і стрясу з себе ті пута і рвонуся до нового життя.

Отже, новела надзвичайно прониклива, аж болюча. Твір за обсягом близько 40 сторінок, а здається, що ми прочитали поему про кохання і страждання, побачили митарства по колу пекла головної героїні, боротьбу між почуттями і байдужістю, самотністю героя-адресата. Очевидно єдине: такий твір могла написати людина, яка сама зазнала мук кохання. Які проблеми порушено у творі?

Що у нашому житті є незбагненним? Що не піддається поясненню, простій логіці, є загадковим і незрозумілим?

Найперше, звичайно, - це душа. Особливо, коли вона страждає від кохання, від зради, від морального і фізичного болю.

Об'єктом уваги Франка у новелі "Сойчине крило" є душа людини, її страждання. Письменник показує, як велика сила кохання здатна зцілити зболену душу

Поясніть другу назву новели "Із записок відлюдька". ( у такий спосіб з'ясовується, що твір написаний у формі щоденникових записів. Така форма виклад дає можливість без посередників пізнати героя, його найінтимніші думки і почування, розкрити всі таємниці душі).

Напередодні якого свята відбуваються події?

Метод - творче читання. Прийоми - коментоване, виразне читання, читання під музику.

Запитання.

- Які асоціації і почуття викликає у вас зустріч Нового року?

Як змальовує І. Франко зустріч Нового року? Зачитайте цитати.

"Що таке празничне стрічання Нового року? Шумне товариство, молоді жіночі голоси, мов срібні дзвоники.. Світло салону. Звуки фортеп'яна. Хор, пісні, сола... Декламація, брава, оплески. Жарти. "Кришталева чаша, срібная криш..." Наближається північ. Починає бити дванадцята. Всі підносять чарки, вихиляють душком, а батько родини кидає свою додолу. Нехай так пропадає всяка турбота! Бреннь! І раптом гаснуть світла. Всі запирають у собі дух. Вам... бам... бам... Числять до дванадцяти. Най жие Новий рік! Най сяє нове щастя! Світла! Музика. Пісні. Нові чарки, нові тости. Поцілуї. Радість і стиски рук..."

Справді, опис Франка, незважаючи на окремі деталі побуту початку ХХст., якнайповніше відображає всі відтінки почуттів людей у новорічну ніч. Як досягається мистецька довершеність вислову?. Це експресивно забарвлені вислови, відтворення звуків бою годинника. Короткі називні та неповні речення.

аступний уривок читається під музичний супровід (аудіозапис увертюри до опери Джоакіно Россіні "Вільгельм Телль". Для представлення світу естетичних уподобань Массіно (Хоми) створити невеличку експозицію: портрет Гете, букет Хризантем, кілька гарно оправлених книг, тека з паперами, свічка у старовинному підсвічнику... )

"Ось тут, у тім затишнім кабінеті, обставленім хоч і не багато, та по моїй уподобі, я сам свій пан. Тут світ і поезія мого життя. Тут я можу бути раз дитиною, другий раз героєм, а все самим собою. Зо стін глядять на мене артистично виконані портрети великих майстрів у штуці життя: Гете, Емерсона, Рескіна. На поличках стоять мої улюблені книги в гарних оправах. На постаменті в кутику мармурова подобизна старинної статуї хлопчика, що витягає собі терен із ноги, а скрізь по столиках цвіти - хризантеми, мої улюблені хризантеми різних кольорів і різних відмін. А на бюрку розложена тека з моїм дневником."

Після прослуховування уривка - запитання:

1. Який рівень естетичних смаків та уподобань героя?

2. До якого прошарку суспільства належить персонаж?

3. Про що свідчить така обстановка в кабінеті?

Можна зробити висновок , що герой твору - естет, рафінований інтелігент, який добре розуміється в мистецтві, начитаний, цілком сучасний. Про це свідчить і обстановка в його кабінеті. Автор вдається до детального опису всіх подробиць, щоб психологічно підготувати до того, що цей світ, витворений героєм, є мушлею, де ховається його самотність).

Хто така Сойка, як її справжнє ім`я ?(Марія-Маня-Манюся)

Чому розлучились герої?

Доведіть, що Хома (Масіно) і Марія справді кохали одне одного.

З якою метою автор обрав для розкриття подальшого сюжету твору?

(Щоб уникнути одноманітності у побудові твору та розвитку сюжету).

Поясніть початок листа : "Чи тямиш мене?" (чи пам"ятаєш мене?)

Як тон листа розкриває героїню?

(насичення питальними реченнями, зокрема повторення фрази "Чи тямиш мене?", створює силове поле присутності героїні. Передається вир почуттів, "огонь пристрасті", описи страждань, випробувань героїні)

Композиція незвичайна - " твір у творі", твір з обрамленням.

Це щоденник головного героя , у канву якого вплітається лист - сповідь молодої жінки про свою драматичну долю, що надає розповіді ще більшої психологічної напруги.

Уперше в українській прозі І. Франко вводить прийом розлогого листа, який є і жанровим компонентом твору, і розлогою розповіддю про взаємини закоханої пари Хоми - Массіно і Манюсі, про життєві пригоди героїні у пошуках щастя. Намічається сюжетна лінія образу фатальної жінки.

Як змінюється психологічна реакція Хоми на прочитане з листа?

Від першого бажання вкинути лист у вогонь разом із колишніми почуттями та фразою: "Невже одна поява отих кількох аркушів, записаних її рукою, одного засушеного крильця давно вбитої пташини може вивести тебе з рівноваги?" до вигуків: "Женщино, демоне! Чого тобі від мене треба? Женщино, комедіантко, прокляття на тебе! Всі твої слова. І сміх, і сльози - все це комедія, все роля, ошука!.." І нарешті: "Де мої сподівані радощі? Де мої естетичні принципи? Де моє тихе задоволення? Пропало, пропало все! Ось де життя! Ось де страждання! Ось де боротьба, і розчарування, і безмежні муки, і крихітки радощів, задля яких і безмежні мук не муки".

Чому Сойка наважилась через 3 роки все-таки повернутися до Массіно?

Як ви ставитесь до вбивства сойки Манею? Назвіть причини, що спонукали її до цього, чи виправдовують вони такий вчинок? (Через ревнощі ненависть до сойки набуває лютої агресії Саме це вбивство потім позначається на пригніченому стані молодої жінки, її демонічних рисах).

"Сойчине крило" - твір, у якому синтезуються епос, лірика, драма. Спробуйте довести це.

Епічність - у широкій часовій протяжності, в епопейності подій,

лірика - у музиці мови й акордових почувань,

драма - у драматичній напрузі, в ущільненній часово-просторовій єдності, у діалогізмі викладу.

історія кохання Хоми й Мані, розповідь про життєві пригоди дівчини після її зникнення.

Слайд 4

"Біологічна Давайте поміркуємо, чому саме сойку ввів Франко у твір? Що це за пташка? ( На дошку спроектовано зображення сойки,звучить спів сойки) Учень зачитує заздалегідь підготовлені відомості.

( Garrulusglandarius ), птах родини , відіграє роль "поліцейського ": вона завжди на сторожі, своїм скрипучим голосом подає знак лісовим мешканцям про появу людини набагато раніше чим її помітить.. У природі сойка уникає відкритих місць, більше полюбляє перельоти з крони на крону. По землі пересовується невпевненими стрибками, тому внизу довго не затримується. Також сойка має здатність переймати звуки інших .

Імітаторські здібності сойки достатньо хороші. Їй підвладні, напевно, не тільки всі звуки живої природи, а й нескінченна різноманітність механічних звуків. Сойка може "стукати", ніби вдаряє дзьобом об дерево, "скрипіти", як незмазане колесо воза. Іноді можна опинитися свідком і спільного співу сойок У всіх випадках спів сойки - явище вкрай короткочасне і нерегулярне. Воно припиняється з появою гнізда, і аж до вильоту пташенят сойка робиться однією з наймовчазніших і лякливих птахів.

"Проблемне питання". Чому ж Іван Франко ввів образ саме цієї пташки?

(Учні роблять припущення.) Давайте простежимо, яким було життя Марії протягом трьох років, щоб відповісти на це питання.

Слайд 5

"Сповідь Сойки" - "сюжетний ланцюжок".

- З якими чоловіками звела її доля?

Втеча з Генрисем до Кракова

шахрайство разом із Генрисем ,його арешт

спроба повіситись

зв'язок із Зиґмунтом, його арешт

квиток до Москви, знайомство з

Володимиром Семеновичем

та від'їзд до Сибіру

в домі капітан а -ісправника Серебрякова

смерть Миколи Федоровича.

Отже, нелегко було Марії.

Якими були для Марії ці роки ?

Як вона їх прожила? ( Учні висловлюють свої припущення, що її життя було не справжнє, імітоване.)

"Словникова робота"

1. Наслідування, підроблення.

3. Повторення музичної теми або мелодії одним з голосів безпосередньо за іншим

Сойка імітує різні звуки, припиняє це робити, коли мостить гніздо. Марія усі три роки імітувала свої почуття і своє життя.

У Євгена Гуцала є такий вислів: "Людина багато в чому схожа на пташку; у ранній молодості нестримно тягне її з дому, вона ладна забути все, з усім розпрощатися, щоб знайти для себе інше, нове життя, а пізніше, коли стільки побачено й пізнано, незбагненна сила тягне людину повернутися назад, до рідного гнізда, туди, де народився, звідки подався у світи...".

Слайд 6

Хто винен у тому, що Хома та Марія розлучилися?

Чи зустрілися б вони, якщо б Марія не надіслала листа?

Як ви розцінюєте той факт, що вона першою пішла на примирення? На що вона надіється?

( Сойчине крило - то половинка її душі. І якщо він прийме її, то тим самим притягне другу половинку ).

Які якості повинні виробити в собі закохані, щоб не розлучатися?

Слайд 7

Учитель:Які ж проблеми порушуються в творі?

( Кохання, вірність, зрада, щастя. Сенс людського життя.)

1) Сенс людського буття

Проблематика новели "Сойчине крило" є екзистенційною за характером, бо Іван Франко порушує не просто проблему нещасної любові чи невдалого життя героїв, а проблему людського буття взагалі.

Головний герой новели поділяє матеріалістичні погляди: спочатку "весь був у громадській праці", мріяв про хліборобські спілки, займався агітацією серед селян, за що, очевидно, сидів у в'язниці. Але коли став жертвою власних пристрастей, то суспільство, держава, народ стали для нього "подвійними кайданами". Герой став самітником, відлюдьком. Таке життя нікчемне. У кінці твору герой це зрозумів і повернувся до себе, до людей.

Сенс буття Марії полягав у пошуках щастя. Вона мріяла про різні світи, про волю, достаток, палке кохання. Але доля жорстоко покарала її за втечу і зраду. Наприкінці вона зрозуміла, що щастя було зовсім поруч.

Головна ідея новели - це утвердження думки про цілющу силу кохання, про повернення людини до своєї сутності.

Марія після трирічних поневірянь у пеклі злочинницького світу повертається до коханого, бо зрозуміла, що основним принципом життя є любов. У цьому полягає гуманістичний пафос твору. Чи варто було вирушати кудись на пошуки великої любові й розкоші, щоб врешті-решт опинитися в рідному краї і тут пізнати справжнє кохання і стати щасливою?

В душі Хоми - Массіно відбувається боротьба між байдужістю до життя, самотністю, образою і почуттями "живого чоловіка", які перемагають, бо кохання - рушійна сила життя.

Бесіда.

- Чи були в героїні моменти слабкості, коли вона не мала виходу із ситуації?

- Що вона хотіла зробити з собою?(Повіситися, втопитися).

- Як ви думаєте, що її стримувало?

10.Життя героїні дуже складне, схоже на сон.

- На який сон схоже життя героїні?

(Уривок напам'ять читає учениця).

" Чи ти віриш у сни, Массіно?

Чи снилося тобі коли таке, що ти злякався чогось і втікаєш? А за тобою погоня. Якісь вороги, якісь скажені собаки, якісь дикі звірі. Женуть щодуху, з різних боків. Ти біжиш із усієї сили, швидше, швидше, а вони за тобою. А з боків усе нові. Ось і спереду забігають. Ти вбік скачеш і знов біжиш. Рад би летіти, а тут у тебе ноги слабнуть, робляться мов олов'яні. Щось немов хапає за них. Ти пад ає ш, а під тобою земля провалюється. Ти летиш, летиш униз і все ще чуєш за собою погоню. Секунда, друга, третя, а кожна довга, як вічність, а страшна, як пекло. Ти ждеш, що ось-ось розіб'єшся о щось тверде - і прокидаєшся. Ти весь мокрий від поту, серце б'ється швидко, дух у груді заперло, ти весь тремтиш і ще не знаєш, що се було перед хвилею, сон чи ява?

Чи переживав ти коли такий сон, Массіно? А тепер подумай собі, що такий сон з усіма його страховищами я переживаю отеє вже три роки. Не секунди, а тижні, місяці, роки. А в них кожда година здібна вбити живу душу.

А я жию і, як кажуть мої аматори, виглядаю нічого собі.

Я давно отупіла на всі страховища свого життя. Я відівчилася плакати, відівчилася жалувати, відівчилася боятися чого-небудь".

Робота над ідейно-художнім змістом новели шляхом комплексного аналізу тексту.

Учитель

Готуючись до цього уроку, ви діти були поділені на три групи : Літературознавці, Психологи, Аналітики.

Кожна з груп отримала своє завдання. І зараз кожна група поділиться своїми знахідками.

А ви під час виступів груп, робіть собі записи у зошитах.

І так ,будь-ласка, І-ша група "Літературознавці"

Слайд (записати у зошити)

Новела - один із видів епічних творів, близький за розміром до оповідання, але відмінний від нього надзвичайною стислістю у викладі, напруженістю розвитку сюжету, несподіваністю розв'язки; властивий глибокий психологізм у розкритті внутрішнього світу персонажів, відступи від норм усталеної будови.

(Твір має ознаки новели - насичений ліризмом та драматичними колізіями).

Відзначається чіткістю зображуваних подій, несподіваністю їх розвитку та розв'язки. Хоча для новели має завеликий обсяг; для повісті мало персонажів і сюжетних ліній; для оповідання-надто драматична дія з несподіваним фіналом.

4) Слово вчителя.

- Жінка - нерозгадана таємниця, загадка, яку завжди хотіли розгадати чоловіки.

І.Франко запитує:

Жіноче серце! Чи ти лід студений,
Чи запашний, чудовий цвіт весни?
Чи світло місяця? Огонь страшенний,
Що нищить все! Чи ти як тихі сни невинності,

Чим б'єшся ти? Яка твоя любов?
В що віриш? Чим живеш? Чого бажаєш?
В чім змінне ти, а в чім постійне?

Ці питання здавна цікавили Гі де Мопасана, Льва Толстого, Віктора Гюго - велетнів психологічної прози. Франко дає свою оригінальну інтерпретацію жіночої долі у новелі "Сойчине крило"

У чому ж неоднозначність образу Марії?

5) Виступ психологів. "Психологія душі Марії"

- Наше завдання було з'ясувати мотиви поведінки головної героїні, розкрити психологію її душі.

Так сталося і з Марією: поневіряння злочинницьким світом, дві спроби самогубства - ось наслідки її необдуманого вчинку. Хто винен у тому, що Марія втекла від коханого, від самої себе? Що керувало її вчинками?

Романтичне бажання жити, а не існувати, не просто бути, а стати - це прагнення і визначило її подальшу долю. Як кожна жінка вона мріяла про щастя, достаток, мріяла побувати у різних місцях світу. Вона жила покликом серця, прагнула почуватися особистістю, жадала повноцінного життя.

Психологічний портрет Марії вражає багатством її внутрішнього світу, своєрідним баченням смислу буття і гармонії з природою, поетичним мовленням.

Пристрасна натура, Марія перебуває у полоні палкого почуття і тому повертається до рідного краю, до того, кому першою освідчилася у коханні і кого свого часу зрадила. Шукаючи щастя вона помилилася у своєму виборі і тепер спокутує свої гріхи. Її лист Хомі - Массіно - це сповідь зраненої душі, яка, попри всі випробування, залишилася чистою, люблячою і поетичною. Ми ще раз переконуємося в тому, що кохання - велика сила. Воно здатне зцілити людину, повернути її до життя.

Слово вчителя. Читаючи новелу, ми разом з вами спостерігаємо духовне очищення головного героя. На початку твору він "відлюдько, самітник". Поступово в ньому пробуджується життя, і він починає не просто існувати, а жити "рвонутися до нового життя".

Виступ аналітиків. "Еволюція поглядів головного героя".

Наша група мала завдання: простежити за змінами у погляді на сенс людського буття головного героя Массіно, розкрити внутрішній світ.

Хома-Массіно у своїх "Записках відлюдька" змальовує світ свого відчуження від людей. Він - інтелігент, розумний, освічений, який оточив себе штучними, хоча й мистецькими витворами культури. Улюблені книги, портрети Гете, Емнрсона, Рескіна, журнали, зокрема стаття Уайльда про Ісуса Христа, захоплення музикою - все це той "ілюзорний світ", у який поринув наш герой після того, як став жертвою кохання. Він став "артистом життя, естетом". Герой працює радником в одному бюро, зайнятий працею, що напружує розум, але не торкає серця. Він ввічливий, чемний, має гарні манери, але не має друзів, нікого не пускає у свою душу.

Герой - відлюдько, самітник, суспільні проблеми, людські пристрасті не зворушують його, хоч у глибині серця жевріє іскра кохання, яка не дає йому спокою. Та він боїться навіть собі зізнатися у цьому.

Перед нами звичайний чоловік, що зворушує силою свого почуття до дівчини. Це людина з ніжною, вразливою душею. Кохання окрилює його, дає сил боротися.

Наш герой любив ліс, любив збирати гриби, природа допомагала відновлювати сили, збагачуватися духовно. Можливо, саме ця любов до природи і сприяла виникненню палкого почуття до Манюсі, яка уособлювала собою саму природу, ліс, була духовно близькою Хомі. Та після втечі коханої молодий чоловік боляче переживає зраду, і це породжує у ньому черствість, замкнутість, відчуженість.

Однак Массіно не спроможний вирвати з душі чарівний образ дівчини, котру кохає всім єством, він не може протистояти живим почуттям. У кінці твору він повертається до себе, до людей. Кохання перемогло.

Ще у нас була група учнів-читачів, які мали завдання презентувати проект сутності Хоми, його спосіб життя за допомогою малюнків, кодів, символічних знаків...

Поясніть смисл слів "штука для штуки". На вашу думку, гра - це житття, чи життя - це гра? Може, життя - це мистецтво гри?

Створений колаж є відображенням сутності головного героя, способу його життя.

Образ слона відображає образ Массіно, який читає лист від Мані;

бивні - оборонна позиція, страх контактів;

одинока фігура - символ самоти:

"відлюдок", "самітник", "новак у твердій школі самоти".

одяг - вказує на те, що чоловік вчений; опора на елементи філософії:

Щастя чоловіка - я хочу, щастя жінки - він хоче.

Жінка - небезпечна гра. (Ніцше)

Щастя - це вдоволеність собою (Шопенгауер)

"Женщино, демоне! Чого тобі треба від мене? Чого ти завзялась мучити мене?"

Життя - се мій скарб, мій власний, одинокий, якого найменшої частинки, одної мінути не гідні заплатити мені всі скарби світу".

Чорний колір одягу - втеча від реальності;

алея, дорога - шлях самознищення;

природа - світ;

простір - бажання;

хмара - пригнічення бажань;

дерева - облаштування в житті;

огорожа - захист від зовнішнього світу;

сувій - правила життя.

Тож,життя-це мистецтво гри.

Завдання для класу. Накреслити кола Вена

Хома :

Герой гадає, що він переступає якусь межу. "Без зайвої байдужості і без зайвого ентузіазму" - такий внутрішній стан героя .К рах нового світогляду героя. "Жити для себе самого, з самим собою, самому в собі. Се моє щоденне життя, але піднесене до другого ступня, осяяне подвійним сонцем, наповнене красою й гармонією" ;

Марія:

Ось де життя! Ось де страждання! Ось де боротьба, ірозчарування, і безмежні муки, і крихітки радощів, задля яких і безмежні муки не муки!".

М олод а жінки, яка пройшла всі кола пекла у реальному житті. П екельний шлях не порушив глибин душі, що залишилася чистою і, головне, люблячою. Ж иве, бурхливе життя Манюсі . Душа героїні залишилась без змін, незважаючи на жорстокі випробування долі, яку героїня сама прикликала і якої прагнула.

Спільне

Бесіда.

Чому складається враження, що Франко не завершив свою новелу? (Автор залишає можливість зрозуміти, що філософія відносин із самим собою вимагає прийняття рішень. Образ героя-адресата є уособленням боротьби між "естетикою" і "живим чоловіком". Для кожної людини настає момент, коли необхідно зробити вибір, який істотно вплине на її життя).

Так. Отже, новела є надзвичайно проникливою. Всього сорок сторінок, а здається ціла поема про кохання і страждання. Три роки життя головної героїні, її падіння, горечі - і на противагу їй самотність головного героя. Такий твір могла написати тільки людина, яка сама любила і страждала.

Слайд 8

Дослідження символіки образів, їхнього смислового навантаження

Яку роль відіграють образи-символи у новелі?

Яке їх смислове навантаження?

- Сойчине крило - це символ вірності, кохання й уміння прощати.

- Червона з білими цятками сукня. У ній втікає героїня, у ній вона й повертається. Це символ не лише пам'яті, а й вірності.

Про новаторство І.Франка

"Сойчине крило - новела, у якій синтезовано епос, лірику й драму .

Твір написано у формі щоденникових записів і листа.

Новітня інтерпретація жіночого образу. Освідчення в коханні з вуст закоханої дівчини ми чуємо вперше в українській прозі.

Ліризм, емоційність, схвильованість викладу. Увага сконцентрована на особистості, її внутрішньому світі;

Поглиблена психологізація образів

- Чи зміг би я пробачити Марію?

- Чи актуальний твір сьогодні?

( учні з пелюсток оформлюють "квітку", зачитують свої очікування)

Продовжити думку: "Сьогодні на уроці я почув, побачив, зрозумів..."

Бесіда

- Чим сподобалась вам новела?

- Цей твір можна назвати новелою-сповіддю, новелою-освідченням. Висловіть власну оцінку твору. Чого він навчає?

- Чим для героїв твору було кохання? (відповіді учнів)

Яким був наш урок?

Чим він вам запам'ятався?

- Який урок життя ви взяли для себе?

Оцінювання.

Домашнє завдання.

1. Написати власне висловлювання на тему "Уміння прощати - велика наука".

2.Скласти фанфік до новели

А зараз мені хочеться вам зачитати слова Євгена Гуцала:

Людина багато в чому схожа на пташку: в ранній молодості нестримно тягне її з дому, вона ладна забути все, з усім розпрощатися, щоб знайти для себе інше, нове життя, а під старість, коли стільки побачено й пізнано, незбагненна сила тягне людину повернутися назад, до рідного гнізда, туди, де народився, звідки подався у світи..."

Я думаю, що ці слова актуальні для вас, бо ви скоро закінчите школу, і подастеся у "далекі світи". тож не забувайте свої рідні домівки та будьте обачними, світ дуже мінливий, а вдома вас завжди чекають.

Нехай мені доля вготовила муки.

Не камінь на плечі,а цілий обвал.

Я буду до щастя простягувать руки,

Я буду молитись за свій ідеал.

Нехай моя доля горьовано плаче,

Карає і мучить нестерпним життям.

Я все-таки жінка,я щось-таки значу,

Я світ цей здивую красивим дитям.

Накотяться біди-повинна здолати,

Підкотиться туча-повинна змовчать.

Немеркнуче світло:я-жінка,я-мати,

Запалена Богом остання свіча.

І хто мене кине-покинутим буде,

Хто словом осудить-одсудиться сам.

Земна і небесна-такою пребуду,

Такою дістанусь грядущим вікам.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Черненко Валентина 

# data[].attributes.attachment_link.title
конспект уроку з української літератури на тему "Іван Франко "Сойчине крило""

# data[].attributes.attachment_link.description
Тема : "І знову про кохання..." ( за змістом новели Івана Франка "Сойчине крило") розкрити світ почуттів і пристрастей, створений словом великого майстра на основі новели " Сойчине крило"; творчо осмислити основний морально-етичний пафос твору; неоднозначність образу Марії; розвивати зв'язне мовлення, навички роботи над змістом прозового твору, уміння учнів досліджувати особливості новели ; Хід уроку І.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Аналіз вірша "Сікстинська Мадонна" Івана Франка буде корисним для усіх, кого цікавить творчість Івана Франка. Тут ми розповідаємо про історію його написання, основний зміст, ідею та художні засоби, використані у творі. Також читайте сонет, у якому письменник майстерно оспівує образ жінки, матері, музи і мистецтва.
Хто смів сказать, що не богиня ти?
Де той безбожник, що без серця дрожі
В твоє лице небесне глянуть може,
Неткнутий блиском твої красоти?

Так, ти богиня! Мати, райська роже,
О глянь на мене з свої висоти!
Бач, я, що в небесах не міг найти
Богів, перед тобою клонюсь тоже.

О бозі, духах мож ся сумнівати
І небо й пекло казкою вважати,
Та ти й краса твоя - не казка, ні!

І час прийде, коли весь світ покине
Богів і духів, лиш тебе, богине,
Чтить буде вічно - тут, на полотні.

Ідея: віра поета в перемогу краси, яка є невіддільною від добра. Втілення в образі жінки краси мистецтва, творчого натхнення.

Сонет "Сікстинська Мадонна" (1881) є справжнім шедевром. Він викликаний роздумами Франка над однойменною картиною Рафаеля "Сікстинська Мадонна"(1516), на якій поєднано божественне й земне начала, лик Богородиці з образом босоногої жінки.

Внутрішній рух цього жіночого образу підкреслюється тривожними тінями складок одягу, клубоченням хмар під ногами Мадонни, її задумливим поглядом, здатністю вмить спуститися на землю і водночас залишатися недоступною.

Ця багатовимірність і динаміка Рафаелевого образу Мадонни проливає світло і на художню картину сонета Франка, овіяного високим шиллерівським духом: вірою в перемогу краси, невіддільною для поета від добра, а відтак божественного начала. У сонеті Франка жінка втілює красу мистецтва, творче натхнення, музу.

Образ жінки багатогранний, він асоціюється з архетипом матері - символ космічного і земного життя, берегинею родючості, смерті й воскресіння. Через символ вічного оновлення земна жінка виростає до образу матері-діви, чистої й непорочної краси.

У Мадонні поет вбачає богиню, "райську рожу", і, хоч не знайшов для себе богів на небесах, цій - поклониться, як богині. Краса мадонни справжня, прекрасна, щира, добра. Франко боготворить жінку, богиню-матір з дитиною на руках. Це дійсно гідно поваги.
Художні засоби

Тези й антитези: "що не богиня ти?" , "Так, ти богиня!" ;

епітети: "лице небесне" , "райська роже";

звертання: "Так, ти богиня!";

тропи: "I небо і пекло казкою вважати, Та ти й краса твоя - не казка, ні!", "Богів і духів, лиш тебе, богине, Чтить буде вічно - тут, на полотні";

Смислову наповненість і багатозначність образу героя передають лексеми: "боги", " духи", "висота", "небо", "небеса", "лице небесне", "мати".

Читайте також:

# data[].attributes.attachment_link.title
Аналіз вірша "Сікстинська Мадонна" Івана Франка

# data[].attributes.attachment_link.description
Аналіз вірша "Сікстинська Мадонна" Івана Франка буде корисним для усіх, кого цікавить творчість Івана Франка. Тут ми розповідаємо про історію його написання, основний зміст, ідею та художні засоби, використані у творі. Також читайте сонет, у якому письменник майстерно оспівує образ жінки, матері, музи і мистецтва. Хто смів сказать, що не богиня ти?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Coggle requires JavaScript to display documents.

Провідний мотив: боротьба народу за своє майбутнє, непохитна віра в перемогу.
Віршовий розмір "Гімн": чотиристопний хорей Римування "Гімн": суміжне
Композиція вірша "Гімн" - вірш поділяється на три частини, яким можна умовно дати назви: "Вічний революціонер", "Він не вмер, він ще живе", "Розвалилась зла руїна"

# data[].attributes.attachment_link.title
"Гімн" (художній аналіз (Художні засоби (Анафора "ні" (Ні...

# data[].attributes.attachment_link.description
Coggle requires JavaScript to display documents. Провідний мотив: боротьба народу за своє майбутнє, непохитна віра в перемогу.Віршовий розмір "Гімн": чотиристопний хорей Римування "Гімн": суміжнеКомпозиція вірша "Гімн" - вірш поділяється на три частини, яким можна умовно дати назви: "Вічний революціонер", "Він не вмер, він ще живе", "Розвалилась зла руїна"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.attachment_link.title
Літ.дикт.№2 Франко І. "Сойчине крило"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Яскравий зразок революційно-патріотичної лірики, вірш "Гімн" входить до збірки І. Франка "З вершин і низин". Літературний рід твору - громадянська лірика.

Ідея вірша - боротьба за своє майбутнє й непохитна віра в перемогу.

Віршовий розмір: чотиристопний хорей.

Римування: суміжне.

Наскрізним образом вірша є "вічний революціонер", який утілює могутність народу й закликає "не ридать, а добувать, / Хоч синам, як не собi, / Кращу долю в боротьбi".

Вiн не вмер, вiн ще живе!
Хоч вiд тисяч лiт родився,
Та аж вчора розповився
о власнiй силi йде.
I простується, мiцнiє,
спiшить туди, де днiє;
Словом сильним, мов трубою епітет + порівняння
зве з собою,-
радо йдуть,
Бо се голос духа чуть.

Голос духа чути скрiзь:
курних хатах мужицьких,
верстатах ремiсницьких,
мiсцях недолi й слiз.
I де тiльки вiн роздасться,
Щезнуть сльози, сум, нещастя.
Сила родиться й завзяття
Не ридать, а добувать,
Хоч синам, як не собi,
Кращу долю в боротьбi.

Вiчний революцйонер - метафора
Дух, наука, думка, воля -
Не уступить пiтьмi поля.
Не дасть спутатись тепер.
Розвалилась зла руїна ,
Покотилася ,
I де в свiтi тая сила,
в бiгу її спинила,
згасила, , порівняння
Розвидняющийся день? метафора + риторичне питання

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
художні засоби

# data[].attributes.attachment_link.title
Вірш "Гімн" І. Франка: текст, аналіз, художні засоби

# data[].attributes.attachment_link.description
Яскравий зразок революційно-патріотичної лірики, вірш "Гімн" входить до збірки І. Франка "З вершин і низин". Літературний рід твору - громадянська лірика. Ідея вірша - боротьба за своє майбутнє й непохитна віра в перемогу. Віршовий розмір: чотиристопний хорей. Римування: суміжне.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.attachment_link.title
Літ.дикт.№1 Франко І

# data[].attributes.attachment_link.title
Фильм про Ивана Франко

# data[].attributes.attachment_link.description
Якби я хотіла, щоб дитина, прочитавши біографію Івана Франка відчула нічого, я б змішала злидні з пафосом і додала купу дат - тобто все так, як написано в шкільних підручниках.
Якби я хотіла, шоб...

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Франко — одержимий культом праці для народу | Велич особистості | травень '15

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергей Лемешко

# data[].attributes.attachment_link.title
Буктрейлер до поеми "Мойсей"

# data[].attributes.headline
Тест. Повторення вивченого про твори І.Франка

# data[].attributes.subject
Тест. Повторення вивченого про твори І.Франка

# data[].attributes.body
12 питань

# data[].attributes.attachment_link.title
Classtime: Teaching Tool for Student Engagement & Learning

# data[].attributes.headline
Тест "І.Франко  "Мойсей", "Чого являєшся мені у сні?"

# data[].attributes.subject
Тест "І.Франко  "Мойсей", "Чого являєшся мені у сні?"

# data[].attributes.body
59 елементарних питань

# data[].attributes.attachment_link.title
Classtime: Teaching Tool for Student Engagement & Learning

# data[].attributes.headline
Робота у спільній презентації

# data[].attributes.subject
Робота у спільній презентації

# data[].attributes.body
Доповнення, асоціації, редагування

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.attachment_link.title
Копія "Співавторство"

# data[].attributes.attachment_link.title
Паспорт твору І.Нечуя-Левицького "Кайдашева сім...

# data[].attributes.attachment_link.description
Особливість композиції ✓ Прототипи ✓ Рід літератури ✓ Літературний стиль ✓ Жанр ✓ Екранізація ✓ Історична основа ✓ Герої твору ✓ Герої повісті. Цитатна характе...

# data[].attributes.body
Цитатна характеристика (пазли)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.attachment_link.title
І.Карпенко-Карий 

# data[].attributes.attachment_link.title
Театр корифеїв (вікторина з друкуванням)

# data[].attributes.attachment_link.description
Відповідайте на запитання, записуючи відповідно до запропонованих варіантів

# data[].attributes.body
Цитатна характеристика (пазли)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.attachment_link.title
Панас Мирний. Чоловічі образи. Вправа 3

# data[].attributes.body
Цитатна характеристика (пазли)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.attachment_link.title
Панас Мирний. Жіночі образи. Вправа 4

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання.

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання.

# data[].attributes.body
Опрацюйте статтю О.Збожної  «Хлопомани? Ні, громадівці». Складіть план статті й запишіть його.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Хлопомани? Ні, громадівці

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Збожна

# data[].attributes.attachment_link.title
Хлопомани? Ні, громадівці

# data[].attributes.attachment_link.description
Хлопомани... Цей термін пригадую ще зі шкільних років. Пам’ятаю, як тоді він мене вражав.

# data[].attributes.body
12 питань

# data[].attributes.attachment_link.title
Classtime: Teaching Tool for Student Engagement & Learning

# data[].attributes.headline
Творчо мислимо

# data[].attributes.subject
Творчо мислимо

# data[].attributes.body
Переглянувши фільм М.Р.Стеха "Громади" і М.Драгоманов" (проєкт "Очима культури"), розкажіть про те, яке бачення розвитку України мав М.Драгоманов.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kontakt TV : Marko R. Stech, «Очима культури» № 60, Hromady and M Drahomanov; Громади і М Драгоманов

# data[].attributes.headline
Цитатна характеристика

# data[].attributes.subject
Цитатна характеристика

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.attachment_link.title
Панас МИРНИЙ.pptx

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.attachment_link.title
Стислий виклад, аналіз П.Мирний.pdf

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.attachment_link.title
Будинок з багатьма....png

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.attachment_link.title
Хіба ревуть флешкарта.jpg

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.attachment_link.title
хіба ревуть.jpg

# data[].attributes.headline
Робоча сторінка

# data[].attributes.subject
Робоча сторінка

# data[].attributes.body
Заповнити до кінця вивчення теми

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.headline
Робота з підручником (за матеріалами підручника О.Авраменка)

# data[].attributes.subject
Робота з підручником (за матеріалами підручника О.Авраменка)

# data[].attributes.body
1. Розгляньте карту українських земель другої половини ХІХ ст. й виконайте завдання А, Б за с.3
2. Прочитайте матеріал і з'ясуйте, які чинники впливали на формування української літератури другої половини ХІХ ст. с.3-4.
3. Опрацюйте матеріал і законспектуйте його: с.4-10.

# data[].attributes.headline
Підсумковий тест за творчістю І.Нечуя-Левицького

# data[].attributes.subject
Підсумковий тест за творчістю І.Нечуя-Левицького

# data[].attributes.body
24 питання

# data[].attributes.attachment_link.title
Classtime: Teaching Tool for Student Engagement & Learning

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Гаркуша

# data[].attributes.attachment_link.title
Літ.дикт. "Кайдашева сім'я"

# data[].attributes.headline
Аналіз твору Панаса Мирного "Хіба ревуть воли, як ясла повні?"

# data[].attributes.subject
Аналіз твору Панаса Мирного "Хіба ревуть воли, як ясла повні?"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Хіба ревуть воли, як ясла повні?" Панаса Мирного та Івана Білик - твір складний як з точки зору сюжетної лінії і композиції, так і з точки зору проблематики. Осилити цей роман вам допоможе наша структурована стаття про нього - тут і загальний аналіз твору, і характеристика персонажів, і скорочений переказ!

Автори

Панас Мирний (літературний псевдонім Панаса Яковича Рудченка) - український письменник великого епічного таланту, драматург. Його названо корифеєм української прози.

Іван Білик (літературний псевдонім Івана Яковича Рудченка) - український фольклорист, письменник, літературний критик, рідний брат Панаса Мирного.

Жанр

Соціально-психологічний роман - роман, у якому суспільно значущі події і соціальні процеси передаються шляхом розкриття психології героїв, їх думок, прагнень і переживань.

Основні риси жанру соціально-психологічного роману:

зображення людини в складних формах життєвого процесу;

багатоплановість сюжету;

охоплення долі цілого ряду дійових осіб;

великий обсяг.

Історія написання

Роман написано братами Панасом Мирним та Іваном Біликом.

Роботу над твором завершено в 1875 р., а надруковано вперше в 1880 р. в Женеві.

При перевиданні твору в Україні (1905) автори змушені були дати йому назву "Пропаща сила", але пізніше його було видано під первісним заголовком.

В основу роману лягла почута письменником від візника розповідь про реальну особу - полтавського розбійника Василя Гнидку. Під враженнями від цієї розповіді письменник написав нарис "Подоріжжя од Полтави до Гадячого".

Пізніше почута історія лягла в основу повісті "Чіпка". Іван Білик (Рудченко), брат Панаса Мирного, розкритикував повість за її схематизм і порекомендував поглибити соціальне тло твору. У результаті брати спільно почали працювати над удосконаленням твору, завдяки чому з'явився багатоплановий роман, який у першій редакції мав назву "Пропаща сила". Остаточною назвою роману стали слова з Біблії "Хіба ревуть воли, як ясла повні?" (Книга Йова, 6: 5).

Тема роману

Тема роману - зображення життя та боротьби українського селянства проти соціального гноблення, зокрема кріпосництва та його залишків, напередодні і під час реформи 1861 р.

Ідея твору

Головна ідея твору криється в його алегоричній назві: воли - символічний образ уярмленого селянства - не ревли б, якби було що їсти й пити.

Автори намагалися показати соціальні умови життя селянства і мотивувати поведінку героїв, розкрити, що ж саме штовхало селян на "слизьку дорогу", калічило їх душі, нівечило мораль, спричинило трагедію.

Композиція роману

Роман "Хіба ревуть воли..." складається з чотирьох частин, кожна з яких поділяється на дрібніші розділи.

I частина розповідає про дитинство та юність Чіпки.

II частина присвячена сторічній історії села Піски.

III частина знайомить зі складною долею селянина-бунтаря.

IV частина завершує трагедію Чіпки Варениченка.

Проблематика твору

народна мораль; батьки і діти; добро і зло;

земля й достаток; кріпацька неволя;

"пропаща сила";

жінка в сім'ї; любов і сімейне щастя.

Персонажі
Головні:

Чіпка Варениченко;

Мотря Жуківна (Чіпчина мати);

Максим Ґудзь;

Явдоха (дружина Максима);

Галя Ґудзь (дочка Максима, дружина Чіпки);

Грицько Чупруненко (товариш Чіпки);

Христя (дружина Грицька).

Другорядні: Іван Вареник (Чіпчин батько), баба Оришка, Василь Порох, пани Польські, Лушня, Матня, Пацюк, Чижик.

Чіпка Варениченко

З Чіпкою читач знайомиться вже на перших сторінках твору. Це широкоплечий двадцятирічний парубок, з гострими карими очима, довгообразим лицем, одягнений у білу вишивану сорочку та просту свиту, накинуту наопашки. На голові в нього висока шапка.

Та зображення не обмежується зовнішніми ознаками: автори підкреслюють також риси, що розкривають соціальний стан персонажа і якості характеру:
"Не багатого роду! - казала проста свита"
"Таких парубків часто й густо можна зустріти по наших хуторах та селах. Одно тільки в нього неабияке - дуже палкий погляд, бистрий, як блискавка. Ним світилася якась незвичайна сміливість і духовна міць, разом з якоюсь хижою тугою..."

Син зневаженої селянки-біднячки, Чіпка зростав у злиднях, в атмосфері недоброзичливості й ворожості. Він гостро переживав соціальну несправедливість. У житті йому зустрічалося небагато хороших людей: баба Оришка, дід Улас, Галя.

Найчастіше малого Чіпку ображали: батько покинув, мати лаяла й била, зриваючи злість за своє невдале заміжжя, тяжку працю та злидні. Доля не зглянулась і в подальші роки: землю відібрали, вигнали з земства. Прагнення помсти з'явилось у Чіпки ще в дитинстві. Проте особливо дошкульно вразило Чіпку те, що за право працювати на своїй землі чиновник з цинічною відвертістю вимагає у селянина хабара.

Саме в цю мить Чіпка втратив не лише ниву, а й віру в справедливість. У його серці знову закипіла ненависть, але, на жаль, не тільки до гнобителів та їх прислужників, а й до всіх людей. Це той психологічний момент, який проливає світло на його подальшу долю, пробуджує сліпе бунтарство зневаженої, обікраденої людини.

Своє горе, чорну безнадію Чіпка починає топити в чарці. Та й компанія для цього швидко знайшлась: Лушня, Пацюк, Матня. А від пиятики вже прямий крок до грабунку.

В романі глибоко вмотивовуються злочинні дії парубка. Болі змученої душі, кричуща соціальна несправедливість - ось що штовхнуло вчорашнього хлібороба, щасливого своєю працею, на шлях грабіжництва. Чіпка вважає ці вчинки відбиранням свого ж добра, привласненого багатшими і сильнішими.

Чіпці Варенику не вистачило сили волі протистояти руйнуванню свого життя. Він зрозумів, що гріховний шлях легший. Під впливом лихого "товариства" Чіпка опустився на саме дно життя.

Проте добро в його натурі на якийсь час перемогло. Він соромився свого давнього безпуття. А коли пішли розмови про земство, про вибори гласних, Чіпка закликає громаду захищати свої інтереси.

Останнім поштовхом, що зіпхнув правдошукача на стежку сліпої помсти, став наказ губернатора про виведення Чіпки з управи "по неблагонадежности". Грабунки, вбивства зводять нанівець його протест. Кров невинних людей страшним тавром заплямовує Чіпку. Із правдошукача він перетворився на страшного злочинця, коли очолив банду, убив сторожа, вирізав мирну сім'ю хуторян.

Баба Оришка

Баба Оришка (бабуся Чіпки) - найтепліший Чіпчин спогад про дитинство. Вона була дитині єдиним порадником, добрим янголом і вихователем. Поки мати наймитувала, баба Оришка і доглядала хлопчика, і знайомила з навколишнім світом, і звеселяла онука казками.

Мотря

Мотря - мама Чіпки.

Чоловік Мотрі виявився "двужоном", і, коли покинув її вагітною та вернувся до першої жінки, Мотрю підняло на глум усе село. Вона й сама не знала, хто вона: чи заміжня покритка, чи невінчана вдова. Але згодом люди втомилися обговорювати Мотрю, і вона почала плекати щиру надію на сина.

Коли Чіпка невсипущо дбав про господарство, розумом своїм і золотими роботящими руками множив його, Мотря несказанно раділа. Але материне щастя було примарним і нетривким, і Мотрі судилося зазнати багатьох страждань через свого гарячого і швидкого на розправу сина.

Коли ж сина черговий раз у пошуках "правди" заводило на лихі манівці, коли він топив свою тугу в горілці або розбишакував, вона проклинала його зі всім шалом незбагненного материнського серця. Доживаючи віку біля сина-розбійника, вона благала собі смерті. Після того як Чіпка вирізав цілу сім'ю хуторянина Хоменка, материнська любов не витримала такого випробування, і Мотря сама пішла у волость видати владі сина-душогуба.

Максим Ґудзь

Це ще один яскравий тип трагічної особистості, "пропащої сили". У дитинстві та юності мав лицарські задатки, прагнув волі, свободи, і, якби не було зруйновано Запорозьку Січ, міг би стати в ній чи не першим.

Привабливо, із симпатією письменник змальовує Максима в молодості:

"Високого зросту, станкий, бравий, широкоплечий, як із заліза збитий, а до того ще меткий, як заєць, співун-реготун... Хороший з лиця - повновидий, рум'янець на всю щоку, з чорними веселими очима, з чорним лискучим усом, - він був перший красень на селі".

Але замість сили і відваги в його серці оселилося зло: у бійці Максим міг скалічити товариша, пустив покритками кількох дівчат, а згодом почав красти і пиячити, аж доки не став отаманом банди.

Безумовно, негативний відбиток наклало на його вдачу перебування в москалях. Максим страждав від безглуздої служби-муштри. Горілка, до якої Максим звик, вимагала грошей, і він не соромився грабувати людей, оббирати солдатів. Всякими неправдами Максим збагачувався, доки через тридцять років не повернувся до села з грошима та "заслугами", з жінкою та донькою. В Пісках він звив злодійське гніздо, став ватажком зграї злочинців, до складу якої увійшов згодом і Чіпка.

Так вольова, порядна людина перетворилась на вбивцю. Морально зіпсований солдатчиною, Максим жив єдиною пристрастю - жагою збагачення. Про людську подобу нагадувала лише любов Максима до доньки.

Явдоха

Явдоха - дружина Максима Ґудзя. Явдоха - це дитя соціального дна, злодійка-багачка. Ще напівдитиною призвичаїлася вона до крадіжок, а потім і до торгівлі власним тілом, стала армійською повією: "Знаючи красі своїй ціну, вона торгувала нею, як жид крамом, не пропускаючи випадку зірвати найбільше, а то й підголити".

Одружившись із розбійником Максимом, перетворилася на сільську багачку. Явдоха зневажає чесних трудівників, а цінує понад усе прибуток та легку наживу. А те, яким шляхом здобуте багатство, для неї не має жодного значення.

Галя Ґудзь

Галя Ґудзь - кохана й дружина Чіпки, дочка Максима. Описуючи її першу зустріч з Чіпкою, автор не шкодує яскравих і приємних фарб для змалювання цієї доброї, вродливої дівчини:

"Низенька, чорнява, заквітчана польовими квітками, вона й трохи не схожа була на селянок, часто запечених сонцем, високих, іноді дуже неповоротких дівчат. Маленька, кругленька, швидка й жвава, одягнена в зелене убрання, між високим зеленим житом, - вона здавалася русалкою. Парубок сперше... чи й не прийняв її за ту польову царівну..."

"Розбишацька дочка", Галя, ставши дружиною Чіпки, теж зробила вибір між добром і злом. Єдина дитина колишнього москаля Максима, вона від самого народження зростала в достатку. Але невідомо де почерпнуте благородство змусило її соромитися цього достатку й ненавидіти багатство, надбане грабунком. Вона засуджувала батьків, не могла носити краденого одягу, жити в награбованому добрі.

Силою своєї любові вона намагалась вирвати чоловіка з розбійницького кола, але виявилася надто слабкою проти сил зла. У цьому образі втілено народне прагнення до чесного трудового життя, до краси і сердечності, ніжності та вірності.

Панас Мирний симпатизує Галі, підкреслюючи як її зовнішню красу ( "...біле, рум'яне личко, очі оксамитові, чорні"), так і красу внутрішню, що гармонує з мовою героїні, яка "щебече, як ластівочка".

Видовище страшної розправи, яку влаштував Чіпка над безневинними людьми, мотивуючи це боротьбою за "людську рівність", остаточно зламало молоду жінку. Побачивши маленьку Хоменкову дочку в закривавленій сорочечці, Галя не змогла пережити таке болісне прозріння і повісилась. Самогубство стало їй порятунком від неслави і водночас протестом проти страшного злочину, який вчинили Чіпка та його
товариші.

Грицько Чупруненко

Грицько Чупруненко - товариш Чіпки з дитячих літ. За походженням він, як і Чіпка, - селянин, бідняк, теж зазнав злиднів. Грицько - найближчий приятель дитячих літ Чіпки - обирає інший життєвий шлях. Він, такий самий сирота й бідняк, як Чіпка, зумів заробити грошей, купити землю й чесно господарювати на ній. Життєвим ідеалом Грицька стає "хата тепла, жінка-любка та мала дитина".

Невдачі, бідування, злидні породили у хазяйновитого парубка егоїзм, байдужість до долі інших, корисливість: "Купивши грунт, почув себе Грицько зараз іншим, немов на аршин виріс... Грицько тепер зовсім іншими очима дивився на людей: до багачів горнувся, а на голоту дивився згорда".

Навіть приятелювання з Чіпкою Грицько намагався використати для власного збагачення. Неприховане злорадство щодо Чіпки, зневага до свого товариша - такі риси Грицька.

Христя

Христя - дружина Грицька. Христя - весела, турботлива та розумна дівчина. Щоденні турботи, важкі будні надривають її сили, та тільки не добре серце.

Після сирітського дитинства їй трапилася близька за духом людина. Христя з Грицьком створили сім'ю та власною працею заробили добробут. Але й тоді Христине життя не стало безжурним і радісним: вона не бачить в сім'ї гармонії, а у світі - справедливості.

Тому й не полишають жінку роздуми про Чіпчину трагедію, тому й мучить її байдужість Грицька до чужого горя. Адже, на відміну від чоловіка,
вона чуйна до людського горя, переймається стражданнями інших людей. Так, Христю бентежать слова Чіпки про бідняцьку долю - після них вона різко змінюється, та чоловікової підтримки не відчуває.

Вона підтримує читача в його можливих симпатіях до Чіпки, бачить у ньому не волоцюгу, що завдає всім лиха, а добру людину: "У Чіпки й серце добріше, й душа чистіша".

Другорядні персонажі

Чижик - секретар суду, що лише за хабарі згоден "полагодити будь-яку справу". Саме відмова Чижика справедливо розглянути скаргу Чіпки на відбирання землі стала однією з причин трагедії Чіпки.

Василь Порох - п'яниця, що ненавидів панів і добре вмів писати скарги до суду й допоміг Чіпці написати скаргу, коли в того відібрали землю.

Матня, Пацюк, Лушня - "товариші" Чіпки по розбійництву. Дуже негативні персонажі. З малих років звикли до грабіжництва, ледарства. П'яниці та негідники. Затягують Чіпку в своє лихе товариство, приваблюють його спокусами "легкого", проте злочинного життя. У важкі хвилини (зокрема, коли Чіпку покарали за бунти проти панської сваволі) зраджують його, тікаючи. Це не справжні друзі, а лише знайомі, які паразитують за допомогою Чіпки.

"Лушня був широкоплечий панище, високий, бравий, з хорошим панським личком, з чорними гарними вусами, з карими веселими очима", дуже балакучий.

"Пацюк собі худощавий, низький, мишастий - справжній пацюк, такий і прудкий, говіркий, співучий - на селі перший співака".

"Матня одрізнявся од усього товариства... неповороткий, неохайний. Голова величезна, обличчя татарське, кругле, як гарбуз, ноги короткі та товсті, як стовпці. Не любив він ні балакати, ні співати, а любив на світі одну тільки горілку, дудлив її, як воду..."

Частина перша

[І "Польова царівна"] Було це одного чудового весняного дня. Приязно гріло ясне сонечко, співав жайворонок, сюрчали коники. Хотілося жити й любити.

До свого поля йшов парубок років двадцяти, що вирізнявся не одягом, не вродою, а "палким поглядом темних очей, в якому відчувалася духовна міць і хижа туга разом" (Чіпка Варениченко). Парубкові здавалося, що його нива, в котру він уклав стільки праці, - найзеленіша, найкраща.

Раптом почув чудову пісню, що її співала незнайома дівчина - "низенька, чорнява, метка і жвава, в зеленому вбранні й заквітчана, як русалка" ( Галя Ґудзь).

Вони перемовилися кількома словами, й дівчина втекла. Хлопець повернувся додому, до старенької, але чепурної хати. Упадали у вічі не достатки, а тяжка праця господарів. У Чіпки не спадала з думки незнайомка, котру й мати його не знала.

[II "Двожон"] У другій главі розповідається історія батька Чіпки. Років за двадцять до скасування кріпацтва в село Піски прийшов невідомий чоловік середніх літ, назвався небожем (племінником) місцевого жителя й став називатися козаком Остапом Макаровичем Хрущем. Через рік купив хатку на краю села, одружився з бідною дівчиною Мотрею. Жили тихо, мирно, багато працювали.

Та набридло таке життя Остапові, він покинув сім'ю й пішов на заробітки. Скоро з Дону прийшла звістка, що Хрущ насправді - Вареник, має дружину й трьох дітей, яких покинув.

Пішов поголос по селу, Мотрі нікуди не можна було сховатися від сорому. Остапа віддали в москалі, а Мотря народила від нього сина Нечипора (Чіпку).

[III "Дитячі літа"] Не судилося Мотрі щастя. Її та матір стали цуратися люди. Нужда несказанна, хоч день і ніч жінка працює у полі та вдома. Баба Оришка бавила онука, розказувала казки, відповідала на питання. А однолітки не приймали Чіпку до своїх ігор, дражнили "байстрюком".

Мати, змучена тяжкою роботою й нестатками, часто лаяла й била його, за це хлопець її не любив.

[IV "Жив-жив!"] Жив Чіпка без друзів до дванадцяти літ. І лихо та злість на всіх росли в його серці. Віддала мати хлопця в найми до багатія Бородая, а малий не послухав хазяїна, за що був побитий. Побіг палити господареві хлів, через те його вигнали.

На весну найняли Чіпку до діда Уласа пасти громадську отару. Там хлопець подружився зі своїм однолітком, сиротою Грицьком Чупруненком, полюбив діда. Підлітки пасли худобу й нищили горобенят, бо вони, мовляв, "із Христа Спасителя сміялися" (якась народна легенда). Одного разу на отару напав вовк, і Чіпка відігнав його та врятував ягнятко.

[V "Тайна-невтайна"] Робота в діда Уласа Чіпці подобалася. Заробив хліба, грошей. А тут ще трохи землі їм дісталося в спадщину від родича. Мотря повеселішала, аж помолодшала. Та трапилося горе - не стало баби Оришки, й Чіпка дуже плакав та переживав.

Дід Улас розказав Чіпці про його батька. Той ще малим нікого не слухав, нікому не корився. Пан часто бив його, тому хлопець утік на Дон, одружився там, завів діток. Але дуже скучав за рідною стороною, повернувся в Піски з чужим паспортом, одружився з Мотрею. Два роки прожив тут, потім повернувся назад, там його за двожонство арештували й віддали у солдати.

Чіпка замислився над долею батька й винуватив його лише в тому, що той не помстився панові.

[VI "Дізнався"] Прийшла зима. Селяни дізналися, що їм дали волю, але треба було відпрацювати ще два роки. Знявся крик, гомін. Чіпка хотів знову пасти череду, але громада йому відмовила, чим тяжко образила.

Став Чіпка працювати на своєму полі, купив овечок, корову, кобилу. Завелися гроші, й парубок придбав одяг, щоб не соромно у свято між люди показатися. Зустрів дівчину Галю, єдину дочку багатого хуторянина, й закохався.

[VII "Хазяїн"] Грицько (товариш Чіпки) ж пішов у чужі краї на заробітки, тяжко працював, спав на голій землі, їв на ходу. Склав грошенят, повернувся додому, купив нову хату, землю. Трохи загордився, посватався до дочки найбагатшого козака, але там такого зятя не хотіли. Поки роздумував, яку жінку брати, незчувся, як закохався в сусідню наймичку Христю - веселу, моторну й працьовиту дівчину. Одружилися вони, зажили тихим життям хліборобів. Народилися діти. Не чути в хаті ні лайки, ні сварки, і матері радили своїм дітям брати з них приклад: сироти, все заробили чесною працею. Отак треба на світі жити!

Частина друга

[VIII "Січовик"] У частині другій коротко розповідається історія села Піски (де жив Чіпка), на прикладі козацької родини Ґудзів. Читач повертається приблизно на два століття назад від подій першої частини.

Велике село Піски, а півтори сотні літ тут були переважно хутірці із землянками. Якось тут оселився січовик Мирін Ґудзь - немолодий, коренастий, з довгими вусами й оселедцем на голові.

Ходив на полювання, побачив у козака Зайця дочку Марину, закохався та й одружився з нею. З того часу став хліб ростити, а жінка - сина Івана колихати. Коли Івась підріс, став гратися у війну, про яку розказував батько; мати ж навертала його до мирного хліборобського життя.

Піщани були ще вільні, а кругом уже розляглася неволя, й сумно було козакові Мирону. Іван Ґудзь
одружився з козачкою Мотрею, народилися в них сини: Максим, Василь та Онисько.

Дід часто розказував Максимові грізні повісті про давні походи й удмухнув пал своєї душі в молодесеньку душу онука.

[IX "Піски в неволі"] Дісталося село Піски панові Польському, небагатому шляхтичеві, за якісь там заслуги перед царицею. Приїхав він із якимось жидком Лейбою, оголосив, що село тепер належить йому.

Піщани загули, тоді генерал підскочив до переднього і вдарив того з усієї сили у вухо й поїхав у Гетьманське (районний центр), розказав про "бунт". Наступного дня у Піски вступила рота москалів. Селяни полякалися й мовчали, коли генерал ходив по хатах і переписував "своє добро".

Мирін Ґудзь не сидів на місці, роздобув собі й дітям папери, що вони - вільні козаки. Так його сім'я і ще кілька розумніших залишилися вільними, а інші стали кріпаками. Генерал сказав, що люди житимуть, як і жили, тільки сплачуватимуть податок, який збиратиме Лейба. Жид приїхав із родиною та й почав шинкувати. Піски стали розростатися, а Лейба - багатіти.

[X "Пани Польські"] Минуло десять років. До піщан дійшла звістка, що генерал помер, а генеральша їде з синами жити в село. Побудували новий панський палац, і піщани вперше відчули кріпаччину - робили все задарма.

Приїхала генеральша й на людей навіть не глянула. На ранок наказано було знести всі хати, що загороджували вид з панських вікон. Щодня надходили накази, які потроху позбавляли людей волі. Піщани довго не піддавались, та, не подужавши генеральської сили, почали тікати. Ті, що залишилися, під панською нагайкою швидко стали перетворюватися на покірних волів.

Незабаром молодих паничів одвезли в науку, а приїхали старші дочки. Розпочалися бенкети, гуляння... Усіх треба нагодувати, напоїти. Стали селяни працювати на пана вже чотири дні на тиждень та зносити в двір курей, гусей, яйця.

[XI "Махамед"] Далі у романі докладно розповідається про життя ще одного головного персонажа - Максима Ґудзя (Максим - батько Галі, майбутньої дружини головного героя Чіпки Варениченка).

Максим Ґудзь, вихований дідом Мироном, ще з дитинства був "палкий, як порох, сміливий, як голодний вовк, усіх побивав, над усіма верховодив". Від нього чекали лише шкоди. Ставши парубком, зовсім збісився: постійно випивав, бив парубків, зваблював дівчат. Не вдалося
його ні приструнчити, ні одружити, тоді його віддали в москалі (тобто в армію).

[XII "У москалях"] Погнали рекрутів у Московщину. Дивувалися вони тамтешнім хатам - чорним, без вікон, людям у личаках та з бородами. Місто здивувало своїм багатством. Максим став заводієм і в казармі. Одне не подобалося - смердюче житло та поганий харч. Старші москалі стали брати його на "прокорм" - красти по селах. Начальство любило Максима за силу та кмітливість і зробило його унтер-офіцером.

[XIII "Максим - старшим"] Максим, як став старшим, одразу запишався. Потім йому це набридло, бо ні з ким було душу одвести, по-братерськи поговорити. Взявся вчитися грамоти, й те покинув. Під час угамування якихось заворушень відзначився, отримав орден і чин фельдфебеля.

Став про себе дбати, складати гроші. Одружився з Явдохою, яка з дитинства займалася крадіжками, гулянками. Безпутне життя витягло з них усі гроші. А тут народилася дочка Галя, й батьки закінчили з гулянками, стали складати гроші.

Максим відпускав своїх москалів на "прокормленіє" (грабувати селян) і брав з них гроші, а Явдоха перепродувала награбоване добро. У війні з турками Максим був легко поранений у руку, домовився із лікарем, і його відпустили зі служби.

Через тридцять років Максим Ґудзь повернувся у Піски, збудував дім на хуторі, як фортецю. Люди тільки дивувалися, звідки він гроші бере.

Частина третя

[XIV "Нема землі!"] У третій частині продовжується розповідь про Чіпку Варениченка.

Восени Чіпка позвозив додому хліб і лагодився його молотити. Аж приходить урядник та говорить, що прийшов із Дону якийсь чоловік і заявив, що Чіпчина земля належить йому.

Вражений парубок взяв у матері п'ять карбованців і пішов у Гетьманське (районний центр) відстоювати свою землю. Йому в помічники набився Василь Порох, який часто писав піщанам "прошенія" (скарги) в суд. Послав за горілкою. Вперше спробував горілки й Чіпка.

[XV "З легкої руки"] Коли Чіпка вранці прийшов до суду, секретар Чижик погодився владнати справу, якщо прохач дасть йому п'ятдесят карбованців.

Страшна несправедливість запалила серце парубка. Ішов додому, та потрапив у шинок. І почалася щоденна гульня.

[XVI "Товариство"] У шинку Чіпка побратався з Лушнею, Матнею та Пацюком, що виросли в неволі злодіями та розбишаками. Ті користувалися моментом й витягували з Чіпки все добро.

Мати й плакала, і лаяла, та не допомогло. Поскаржилася за порадою сусідів у волость. Чіпку посадили в тюрму. Повернувся він лихий на матір, схопив її нову свиту та й знову пішов у шинок. Мотря перейшла жити до старої баби.

Пропив Чіпка все господарство й навіть одежу. Залишився тільки недомолочений хліб. Лушня запропонував продати його шинкареві, але Чіпка згадав, як весною милувався своєю нивою, як жав улітку, як почував себе хазяїном, і не дозволив.

[XVII "Сповідь і покута"] Чіпка пішов до Грицька, щоб продати тому хліб. Його запросили до столу, пригостили, і в парубка ледь сльози з очей не полилися. Став сповідуватися перед щирими людьми, розказувати про своє життя. Грицько став докоряти товаришеві за матір. Чіпка умовив того брати хліб без грошей, щоб не пропити.

[XVIII-XIX "Перший ступінь". "Слизька дорога"] Мотря працювала в чужих людей і мучилася думками про Чіпку. А той зовсім "пустився берега". Усе пропив. І вирішили друзі обікрасти пана.

Пішли до панських комор, убили сторожа (це зробив Чіпка, він побив сторожа так, що той потім помер) та забрали пшеницю, а потім продали її шинкареві.

Запідозрили Чіпку та його компанію, посадили всіх у холодну (в'язницю). Але за браком доказів випустили. Після того знову почалися грабунки - голови, писаря та інших.

Люди лаяли Чіпку, та довести його провини не могли. Одна Христя (дружина Грицька) сумувала й жаліла Чіпку, вбачаючи в ньому борця за справедливість.

[XX "На волі"] Оголосили волю (звільнення селян від кріпацтва). Кріпаки кидали роботу і йшли в шинок "волю женити" (святкувати). Але треба було ще одробити два роки. Поширилося невдоволення. А тут надійшла гаряча пора - оранка, косовиця, жнива, молотіння, ніколи і вгору глянути. Одному Чіпці з товариством немає клопоту - п'ють, гуляють з краденого.

Настали святки. Кріпаки знову в шинок. І домовилися, що пан повинен їм заплатити за два роки. Зібралися й пішли до нього в Красногорку. Василь Семенович (пан) відмовився платити, назвав їх бунтівниками й поїхав уночі в Гетьманське.

Вранці в Пісках були москалі. Стали хапати й бити кріпаків. Чіпка побачив, як упав дід Улас. Заболіло, закипіло його серце. Кинувся допомагати старому, кликав і товаришів, але ті швидко втекли. Схопили москалі й Чіпку, довго били, викликавши ще більшу злість і на панів, і на своїх братчиків.

[XXI "Сон у руку"] Приснився Чіпці сон, як він сторожа душить, як руки його у крові, як Галя йому докоряє. Схопився парубок - і почув вогонь у всьому побитому тілі. Вийшов - кругом тиша. Ні з ким поділитися наболілим. Став молитися й плакати. А тут Лушня. Збрехав, що його теж нібито посадили москалі, тому товариші не прийшли Чіпці на допомогу. Чіпка сказав, що їм треба стати такими, як усі: кинути пити, гуляти, почати працювати. А вночі мститися панам за кривди.

[XXII "Наука не йде до бука"] Мотря почула, як Чіпка заступився за людей, як його побили, і теж була сердита на панів. Уранці син прийшов, перепросив її. Того ж вечора найнявся молотити, працював із завзяттям, що люди аж дивувалися.

Незабаром Мотря перебралася у свою хату, на нове господарство. Чіпка знову потоваришував із Грицьком, а Христя вподобала Мотрю, частенько приходила її розважити.

Частина четверта

[XXIII "Невзначай свої"] Була темна осіння ніч. Веселий Чіпка вийшов, свиснув - до нього стали сходитися товариші. Вирішили, що підуть "рибу ловити" до Гершка (тобто грабувати його). Перед світанком під'їхали повозки до хутора Максима Ґудзя.

Господарі вітали гостей, стали пригощати. До столу підійшла Галя й побачила Чіпку. Після вечері поділили вкрадені гроші й полягали спати. А Чіпці не спиться. Раптом вийшла Галя. Не стримався парубок, обняв дівчину, освідчився в коханні. Уранці Галя крадькома подарувала йому вишитий кисет.

[XXIV "Розбишацька дочка"] Цілий тиждень лив дощ, і Чіпка не міг вийти з двору. Мати заговорила з ним про невістку. Чіпка прийшов до Ґудзя й застав Галю саму, дуже сумну. Спитав, чи піде за нього заміж. Дівчина повеселішала й погодилася за умови, якщо він покине своє розбійницьке ремесло, бо вона вже не може бачити чужих речей у хаті, носити чужий одяг, її душить чуже намисто. Вона хоче щиро працювати й сміливо дивитися людям у вічі.

[ХХV-ХХVI. "Козак - не без щастя, дівка - не без долі"] Галю хотіли просватати за москаля Сидора, проте Чіпка заплатив відступного, дав Сидору могорич і намовив Грицька йти сватати за нього Ґудзеву дочку.

У суботу Чіпка заслав старостів до Максима, а в неділю були оглядини в парубка. Явдосі не сподобалася ні низенька тісна хата майбутнього зятя, ні його мати.

Зіграли пишне весілля. Галя привезла великий посаг, прикрасила хату вишиваними рушниками, розмалювала піч. Свекруху жаліла та шанувала, а Чіпці догоджала, як могла. Тільки інколи згадували минуле (розбійництво Чіпки).

Чіпка став жити чесно, проте говорив, що чесною працею добра багато не наживеш. Галя його відмовляла. Той став ховатися від братчиків, відкуплявся грошима.

Навесні Чіпка поставив нову хату, комору, зробив великі дощані ворота й розмалював їх. Перестав працювати на землі, а їздив по ярмарках, скуповував полотно й перепродував його.

[ХХVІІ-XХVIII "Новий вік". "Старе - то поновлене"] Владу в цілому повіті захопив Шавкун і орудував за спиною у предводителя. Він добувся до влади спритністю та підлабузництвом, цінував лише гроші.

Настало нове життя й для Чіпки. Люди його поважали, шанували, бо радо допомагав у біді. Становий почав їздити до нього в гості. Як стали обирати земство (виборний орган, який займався громадськими справами; туди входили не лише дворяни, але й прості селяни) - піщани першим назвали Чіпку.

У літній день в Гетьманське скликали гласних (для виборів). Від піщанської громади прибули Чіпка й Лоза. Почалися вибори в управу. Запропонували Чіпку - й вибрали, незважаючи на грізні гримаси станового Дмитренка.

Радів Чіпка, що прислужиться громаді. Та не до вподоби це було панам, що затесався між ними "голодранець". Стали думати, як його позбутися, й, згадавши давню справу про вбитого сторожа, вигнали "по неблагонадежности".

Розізлився Чіпка, що знеславили його знову. А тут ще й Максима (батька Галі) побили до смерті.

[ХХІХ-ХХХ "Лихо не мовчить". "Так оце та правда!"] Поховавши Максима, Явдоха продала хутір і перебралася до дітей. Нове лихо вступило з нею в хату.

Явдоха взялася верховодити, а Мотря не змовчала, почалися сварки. Галя й Чіпка тікали від тих сварок. Чіпка спочатку засумував, потім став пити з товаришами, згадав колишнє. Щодня робився хижішим.

Померла Явдоха, й Чіпка з подачі Лушні звинуватив матір у цьому. Якось уночі приїхав додому з повними возами добра, Мотря лаяла сина та плакала. Одного разу до Чіпки прийшли братчики, випили й змовилися йти на хутір до Хоменків. Повернулися всі в крові.

Мотря почула дитячий голос. На подвір'ї стояла дівчинка літ десяти в закривавленій сорочечці. Сказала, що на їхній хутір налетіли розбійники, всіх убили, хату спалили, одну її не знайшли. Мати похапцем вдягла дівчинку, повела у волость і заявила на сина.

Вранці всіх розбійників пов'язали. Галя, побачивши зв'язаного Чіпку, дівчину в крові, крикнула: "Так оце та правда?!" і, збожеволівши від горя, повісилася.

Під осінь по шляху йшла в Сибір валка каторжан, серед яких був і Чіпка з грізним, насупленим поглядом. Грицько взявся піклуватися про Мотрю, а хату їхню опечатали й забили. Недалеко від Пісок насипано високу могилу, де поховано вісім безневинних душ, загублених "страшним чоловіком" (Чіпкою).

Місцями роман Панаса Мирного нагадує своєрідне дослідження в галузі кримінальної психології (кримінальна психологія вивчає психологію злочинців, мотиви та причини скоєння злочинів). Нема "природжених злочинців", злочинцями не народжуються...

А до яких роздумів тебе наштовхнув цей твір?
За посиланням нижче ти можеш ознайомитись зі списком літератури до ЗНО 2020, а також знайти багато цікавих статей про твори української літератури, які вже опубліковані на нашому сайті! Хочеш більше корисних матеріалів для підготовки до ЗНО? Підписуйся на наш канал на Youtube ! Там багатеЗНО цікавого :)

# data[].attributes.attachment_link.title
Панас Мирний "Хіба ревуть воли, як ясла повні?": аналіз твору, характеристика персонажів, скорочений переказ!

# data[].attributes.attachment_link.description
"Хіба ревуть воли, як ясла повні?" Панаса Мирного та Івана Білик - твір складний як з точки зору сюжетної лінії і композиції, так і з точки зору проблематики. Осилити цей роман вам допоможе наша структурована стаття про нього - тут і загальний аналіз твору, і характеристика персонажів, і скорочений переказ!

# data[].attributes.headline
Кінозал ( за мотивами повісті)

# data[].attributes.subject
Кінозал ( за мотивами повісті)

# data[].attributes.body
Переглянь, порівняй з твором, з'ясуй, чи вдалося акторам втілити образи, створені письменником, зазнач відмінності.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Українська фільмотека

# data[].attributes.attachment_link.title
Кайдашева сім’я (1993, 1996), за І.С. Нечуй-Левицький, для 10 класу

# data[].attributes.headline
Про письменника

# data[].attributes.subject
Про письменника

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Нечуй-Левицький. Українська література в іменах

# data[].attributes.headline
Закріплення  вивченого.

# data[].attributes.subject
Закріплення  вивченого.

# data[].attributes.body
Виконайте завдання

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Людмилка Лабенко

# data[].attributes.attachment_link.title
Опитування.pptx

# data[].attributes.headline
Аналіз історичних умов розвитку літератури

# data[].attributes.subject
Аналіз історичних умов розвитку літератури

# data[].attributes.body
Спрогнозувати, наскільки сприятливою була ІІ половина ХІХ ст. для появи часописів, альманахів, газет, у яких висвітлювалися б національні питання, друкувалися розвідки літературного та фольклорного характеру

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Уроки истории Питона Каа

# data[].attributes.attachment_link.title
Українська література др. пол. ХІХ ст. (укр.) Історія України нового часу