# data[].attributes.headline
Бланк виконання роботи

# data[].attributes.subject
Бланк виконання роботи

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Оксана Давиденко

# data[].attributes.attachment_link.title
Лабораторна робота з фізики "Визначення поверхневого натягу рідини"

# data[].attributes.attachment_link.title
Визначення коефіцієнту поверхневого натягу рідини

# data[].attributes.headline
Орієнтовне оформлення проекту (паперові носії та презентація)1.	Назва проекту.2.	Тип проекту.3.	Керівник проекту (вчитель).4.	Виконавці проекту.5.	Проблема.6.	Мета.7.	Очікуваний результат (для дослідження).8.	Завдання проекту.9.	Хід роботи.10.	Висновки.11.	Використані джерела інформації.

# data[].attributes.subject
Орієнтовне оформлення проекту (паперові носії та презентація)1.	Назва проекту.2.	Тип проекту.3.	Керівник проекту (вчитель).4.	Виконавці проекту.5.	Проблема.6.	Мета.7.	Очікуваний результат (для дослідження).8.	Завдання проекту.9.	Хід роботи.10.	Висновки.11.	Використані джерела інформації.

# data[].attributes.headline
Орієнтовні критерії оцінювання навчального проекту1.	Актуальність -1 бал.2.	Оформлення роботи (паперові носії) - 2 бали.3.	Достовірність - 1 бал.4.	Науковість - 2 бали.5.	Представлення - 2 бали.6.	Презентація (малюнки) - 2 бали.7.	Обговорення - 2 бали.

# data[].attributes.subject
Орієнтовні критерії оцінювання навчального проекту1.	Актуальність -1 бал.2.	Оформлення роботи (паперові носії) - 2 бали.3.	Достовірність - 1 бал.4.	Науковість - 2 бали.5.	Представлення - 2 бали.6.	Презентація (малюнки) - 2 бали.7.	Обговорення - 2 бали.

# data[].attributes.headline
Теми  проектів 

# data[].attributes.subject
Теми  проектів 

# data[].attributes.body
1. Електростатичні явища та життєдіяльність організмів.

2. Електростатичні явища навколо.

3. Трибоелектрика та її застосування.

# data[].attributes.headline
Виконати  задачу

# data[].attributes.subject
Виконати  задачу

# data[].attributes.body
1. З якою найбільшою електроємністю можна зробити плоский конденсатор, використавши як діелектрик відмиту від фотоемульсії фотопластину розміром 12*18 см і завтовшки 1,5мм.(діалектрична проникність = 7)
2. Конденсатор ємністю 30 мкФ приєднали до джерела живлення, напруга на виході якого дорівнює 200 В. Визначити енергію електричного поля конденсатора.

# data[].attributes.headline
Вчимося розв'язувати задачі

# data[].attributes.subject
Вчимося розв'язувати задачі

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Кузнєцов Руслан Анатолійович. Математика

# data[].attributes.attachment_link.title
Урок №12  Енергія електричного поля конденсатора

# data[].attributes.headline
1. Користуючись підручником, самостійно опрацювати параграф 44с . 259-261 та написати конспект

# data[].attributes.subject
1. Користуючись підручником, самостійно опрацювати параграф 44с . 259-261 та написати конспект

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Published on

1. © Бар'яхтар В. Г., Довгий С. О., Божинова Ф. Я., Кірюхіна О. О., 2018 © Хорошенко В. Д., ілюстрації, 2018 ISBN 978-617-09-4360-6 © ТОВ Видавництво "Ранок", 2018 УДК [37.016:53](075.3) Ф50 Ф50 Фізика (рівень стандарту, за навчальною програмою авторського колек- тиву під керівництвом Локтєва В. М.) : підруч. для 10 кл. закл. загал. серед. освіти / [В. Г. Бар'яхтар, С. О. Довгий, Ф. Я. Божинова, О. О. Кірюхіна] ; за ред. В. Г. Бар'яхтара, С. О. Довгого. - Харків : Вид-во "Ранок", 2018. - 272 c. : іл. ISBN 978-617-09-4360-6 УДК [37.016:53](075.3) Підручник створено авторським колективом у складі: В. Г. Бар'яхтар, С. О. Довгий, Ф. Я. Божинова, О. О. Кірюхіна Рекомендовано Міністерством освіти і науки України (наказ Міністерства освіти і науки України від 31.05.2018 № 551) Видано за рахунок державних коштів. Продаж заборонено Рец ензент и: І. М. Гельфгат, учитель фізики комунального закладу "Харківський фізико-математичний ліцей № 27", учитель-методист, Заслужений учитель України, кандидат фізико-математичних наук; А. Б. Трофімчук, завідувач кабінету фізико-математичних предметів Рівненського обласного інституту післядипломної освіти А в то р и й вид авниц т во вис ловлюють щиру подяку: М. М. Кірюхіну, президенту Спілки наукових і інженерних об'єднань України, кандидату фізико-математичних наук, за слушні зауваження й конструктивні поради; І. С. Чернецькому, завідувачу відділу створення навчально-тематичних систем знань Національного центру "Мала академія наук України", кандидату педагогічних наук, за створення відеороликів демонстраційних і фронтальних експериментів Методичний апарат підручника успішно пройшов експериментальну перевірку в Національному центрі "Мала академія наук України" Ілюстрації художника Володимира Хорошенка Інтернет-підтримка Електронні матеріали до підручника розміщено на сайті interactive.ranok.com.ua

2. 3 Дорогі друзі! Ви вивчаєте фізику вже четвертий рік. Сподіваємося, ви зуміли оцінити достоїнства цієї дивовижної науки про природу, і більше - ви намагаєтесь, використовуючи набуті знання, усвідомлювати й поясню- вати явища та процеси, що відбуваються навколо. І знову з вами ваш помічник - підручник фізики. Нагадаємо його особливості. Усі параграфи підручника завершуються рубриками: "Підбиваємо підсумки", "Контрольні запитання", "Вправа". У рубриці "Підбиваємо підсумки" подано відомості про основні поняття та явища, з якими ви ознайомилися в параграфі. Отже, ви маєте можливість іще раз звернути увагу на головне. "Контрольні запитання" допоможуть з'ясувати, чи зрозуміли ви вивчений матеріал. Якщо ви зможете відповісти на всі запитання, то все гаразд; якщо ж ні, знову зверніться до тексту параграфа. Виявити свою компетентність і застосувати набуті знання на практиці допоможе матеріал рубрики "Вправа". Завдання цієї ру- брики диференційовані за рівнями складності - від доволі про- стих, що потребують лише уважності, до творчих, розв'язуючи які слід виявити кмітливість і наполегливість. Номер кожного завдання має свій колір (у порядку підвищення складності: синій, зелений, оранжевий, червоний, фіолетовий). Серед завдань є такі, що слугують для повторення матеріалу, який ви вже вивчали в курсах природознавства, математики або на попередніх уроках фізики. Фізика - наука насамперед експериментальна, тому в підручнику наявні експериментальні завдання. Обов'язково виконуйте експериментальні завдання та лабораторні роботи - і ви будете краще розуміти фізику. Чимало цікавого та корисного ви дізнаєтеся завдяки інтернет підтримці. Це відеоролики, що показують у дії той чи інший фізичний дослід або процес; інформація, яка допоможе вам у виконанні завдань; тренувальні тестові завдання з комп'ютерною перевіркою; приклади розв'язування задач. Матеріали, запропоновані наприкінці кожного розділу в рубриках "Підбиваємо підсумки розділу" і "Завдання для самоперевірки", будуть корисними під час повторення вивченого та в ході підготовки до кон- трольних робіт. Рубрика "Фізика в цифрах" слугує містком, що пов'язує новітні досягнення техніки з навчальним матеріалом параграфів. Для тих, хто хоче більше дізнатися про розвиток фізичної науки й техніки в Україні та світі, знайдеться чимало цікавого й корисного в рубриках "Фізика і техніка в Україні" та "Енциклопедична сторінка". Для тих, хто вже замислюється над вибором майбутньої професії та прагне знати більше про перспективи розвитку ринку праці, призна- чена рубрика "Професії майбутнього". Цікавої подорожі світом фізики, нехай вам щастить!

3. 4 ПЕРЕДМОВА РОЗДІЛ I Теми проектів 1. Вивчення фізичних характеристик влас ного тіла. 2. Резонанс: прояви і застосування. 3. Паски безпеки в транспорті. Теми рефератів і повідомлень 1. Час і його вимірювання. 2. Внесок космонавток і астронавток в освоєння космічного простору. 3. Внесок Амалі Еммі Нетер у розвиток теоретичної фізики. 4. Особливості конструкції високошвид кісного транспорту. 5. Рух у біологічних системах. 6. Сила тертя в техніці і природі. 7. Як "працює" парашут. 8. Навіщо спортсмени "закручують" м'яч. 9. Закони фізики і танцювальні рухи. 10. Важелі в живій природі. 11. Гідродинамічні характеристики крово носної системи. 12. Вплив звуку та інфразвуку на організми, шумове забруднення. 13. Ультразвук у медицині. Теми експериментальних досліджень 1. Залежність дальності польоту тіла від на прямку та значення початкової швидко сті його руху. 2. Створення штучної гравітації. 3. Залежність гальмівного шляху та часу гальмування від маси і швидкості тіла. 4. "Завдання" боксерських рукавичок і бинтів. 5. Аеродинамічні властивості паперових літачків. 6. Додавання гармонічних коливань, отри мання фігур Ліссажу. 7. Аналіз рівня шуму в шкільних приміщен нях. Рекомендації проектувальникам. РОЗДІЛ II Теми рефератів і повідомлень 1. Подорож у часі за теорією А. Ейнштейна. 2. Навіщо потрібні прискорювачі елемен тарних частинок. 3. Повчальні історії з життя першого кос монавта незалежної України Л. К. Ка денюка. 4. Придатні для життя планети. Як до них дістатися? 5. Темна енергія і темна матерія. 6. Всесвіт як результат Великого вибуху. РОЗДІЛ III Теми проектів 1. Дифузія та її значення. 2. Глобальне потепління: чи є загроза? 3. Вологість і температура повітря у при міщеннях, способи збереження тепла. Теми рефератів і повідомлень 1. Адіабатний процес у природі, техніці. 2. Аномальні властивості води. 3. "Жива" і "мертва" вода. 4. Капілярні явища в ґрунті. 5. Чому з'являються тріщини на стінах будинків. Як запобігти їх появі. 6. Фізика і хімія у процесах випікання та зберігання хліба. 7. Захист двигунів від перегріву. 8. Теплові процеси в тілі людини. 9. Порівняння економічної доцільності ви користання автомобілів із ДВЗ і електро мобілів. 10. Ваші поради прем'єр-міністру: чи до цільно розвивати альтернативну енер гетику в Україні. 11. Еволюція автомобільних двигунів. Теми експериментальних досліджень 1. Залежність температури кипіння від зов нішнього тиску, наявності домішок тощо. 2. Вирощування кристалів і вивчення їх фізичних властивостей. 3. Дослідження капілярних явищ. 4. Залежність швидкості випаровування води від різних факторів. РОЗДІЛ IV Теми проектів 1. Електростатичні явища та життєдіяль ність організмів. 2. Електростатичні явища навколо. 3. Трибоелектрика та її застосування. Теми рефератів і повідомлень 1. Електростатичні методи лікування. 2. Електричне поле в клітинах істот. 3. Увага: висока напруга. 4. Історія створення блискавковідводу. 5. Заземлення побутових електроприладів. 6. Земля - величезний конденсатор. Теми експериментальних досліджень 1. Дослідження взаємодії заряджених тіл. 2.  Виготовлення електроскопа. Дослі дження за його допомогою зарядже них тіл. 3. Різні способи візуалізації силових ліній електричного поля. Орієнтовні теми проектів, рефератів і повідомлень, експериментальних досліджень

4. 5 ВСТУП § 1. Зародження і розвиток фізики як науки Ще зовсім недавно люди навіть не могли мріяти про можливості, які мають зараз. Досягнення в таких галузях, як робототехніка, штучний інтелект, нанотехнології, 3D-друк, генетика, біотехнологія, сьогодні швидко взаємодоповнюються. Розумні си стеми, що вже створені або тільки створюються: будинки, фабрики, ферми й навіть міста - допоможуть вирішувати різні проблеми людства. Зрозуміло, що все зазна чене не може не впливати на формування світогляду сучасної людини. Разом із тим слід завжди пам'ятати, що нові відкриття - це не тільки прогрес, але й величезна відповідальність. У сучасному світі - бурхливому, суперечливому й разом з тим взаємозалежному - важливим є усвідомлення того, що світ пізнаваний, що випадковість не тільки плутає і порушує наші плани, але й створює нові можливості; що існують незмінні орієн тири-інваріанти; що в міру розвитку знань відбувається руйнування старих "рамок" наших уявлень. Передбачаємо ваше запитання: а до чого тут природничі науки? Спо діваємося, наприкінці 11 класу ви самі зможете на нього відповісти. А зараз лише зазначимо, що всі ці висновки випливають із істин, відкритих природничими науками, оскільки їх закономірності та принципи мають глобальний характер і тому виходять за межі власне наук. 1 Які етапи пройшла фізика під час свого розвитку Історія фізики - це довжелезна історія відкриттів. І з кожним із них глибшає наше розуміння природи. За будь-яким відкриттям стоїть конкретна людина, а частіше група людей, чиїми зусиллями фізика як наука підіймалася на новий щабель розвитку. Ви вже знаєте багато імен людей, чия діяльність сприяла прогресу фізичної науки. Спробуємо систе- матизувати знання про дослідників природи й першовідкривачів невідомого та простежимо, як накопичувалися фізичні знання.

5. Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 Із давніх часів до кінця XVI ст. Перед- історія фізики - це період накопичення фізичних знань, закладання наукових уяв- лень про властивості навколишнього світу. Величезний вплив на формування фізич- них понять і закономірностей здійснили мислителі Стародавньої Греції: Аристо тель, Архімед, Аристарх Самоський, Демо крит, Левкіпп, Піфагор, Птолемей, Евклід. Із кінця XIX/початку XX ст. Зв'язок властивостей простору-часу з енергією та імпульсом матеріальних тіл був установ- лений А. Ейнштейном у загальній теорії відносності. Учений узагальнив результати І. Ньютона щодо гравітаційної взаємодії, ув'язавши її з кривизною простору-часу. Фундамент квантової механіки на по- чатку XX ст. заклали М. Планк, А. Ейн штейн, Н. Бор, М. Борн. Із відкриттям А. Беккерелем радіоак- тивності почався розвиток ядерної фізики, сучасна фізика Ідея геліоцентричної (від грец. Helios - Сонце) будови світу. Теоретичне пояснен ня цієї ідеї з'явилося майже через 2000 років потому. бл. 460 - бл. 370 рр. до н. е. 384-322 рр. до н.е. бл. 310 - бл. 230 рр. до н. е. Джеймс Максвелл Створення теорії електромагніт ного поля, яка пояснювала всі відомі на той час факти й дозволя ла передбачати нові явища. 1831-1879 1871-1937 Аристарх Самоський який сприяв появі нових джерел енергії - атомної енергії та енер- гії ядерного синтезу. Відкриття, зроблені в ході досліджень ядер- них реакцій, започаткували фі- зику елементарних частинок. Сучасні уявлення про Великий вибух, чорні діри, розширення Всесвіту з прискоренням, про темну енергію пов'язані з пра- цями Е. Габбла, Р. Оппенгей мера, Х. Снайдера, Дж. Вілера, С. Гокінґа та ін. Ернест Резерфорд Установлення структури атома як системи, що складається з малого за розмірами ядра, яке має позитивний заряд, та електронів, заряджених негативно. Е. Резерфорд вважається "батьком" ядерної фізики. Ідея атомарної будови матерії. Експерименталь но цю ідею було підтверджено тільки на початку XX ст. становлення фізики Демокрит Узагальнення та систематизація знань у царині природничих наук. Праці Аристотеля до XVI ст. вважалися "безумовною істиною". Уявлення філософа про звукові хвилі збереглись і в сучасній фізиці. Аристотель 6

6. Запровадження поняття центра тяжіння, побудо ва теорії рівноваги важе ля, визначення моменту сил, відкриття законів плавання тіл. Здобутки вченого в інженерії - основа для багатьох су часних механізмів. Початок XVII ст. - 80ті рр. XVII ст. Роз- виток фізики як науки пов'язують з ім'ям Ґ. Ґалілея, експерименти якого заклали фундамент класичної механіки. Розвиток ремесел і судноплавства стимулював дослі- дження, що спираються на експеримент. У цей період створюють барометр (Е. Торрі челлі), формулюють газовий закон (Р. Бойль, Е. Маріотт), відкривають закон заломлення світла (В. Снелліус, Р. Декарт), розмежовують електричні та магнітні явища (В. Гільберт). Кінець XVII ст. - кінець XIX/початок XX ст. Період починається по- будовою першої фізичної (механічної) картини світу (І. Ньютон) і продов- жується бурхливим розвитком галузі фізики, пов'язаної з використанням теплових двигунів (Дж. Ватт, С. Карно). Вивчення електричних і маг- нітних явищ (Ш. Кулон, А. Ампер, Г. Ерстед, М. Фарадей) завершується створенням Дж. Максвеллом рівнянь електромагнітного поля, які стали теоретичною основою для сучасної електротехніки та радіозв'язку. 287-212 рр. до н. е. Архімед Ґалілео Ґалілей Ісаак Ньютон Альберт Ейнштейн Нільс Бор Відкриття принципу відносності в механіці, обґрунтування гелі оцентричної будо ви світу, створення телескопа, відкриття в астрономії, винайден ня термометра та ін. Розуміння будови Соняч ної системи, формулюван ня загальних уявлень про будову Всесвіту й основ них законів механіки, які визначили розвиток фізи ки на 300 років наперед. Створення квантової теорії планетарного атома, розроблення фізичних ідей квантової механіки. Один із засновників сучас ної теоретичної фізики; за словами самого вченого, справжня мета його до сліджень "завжди поляга ла в тому, щоб домогтися спрощення теоретичної фізики та її об'єднання в цілісну систему". 1564- 1642 1642-1727 1879-1955 1885-1962 класична фізика формування фізики як науки 7

7. 8 ВСТУП 2 які питання турбують сучасних фізиків Практично кожного дня з'являється нова інформація та нові знання про навколишній світ, причому їх обсяг настільки значний, що іноді вони застарівають раніше, ніж ми встигаємо про них дізнатися (рис. 1.1). Незважаючи на великий обсяг накопиче- них знань, сучасна фізика ще дуже далека від пояснення всіх явищ природи. Дотепер фізики не можуть пояснити природу темної матерії, по- ходження високоенергетичних космічних час- тинок та багато іншого. На думку британського фізика Стівена Гокінґа (1942-2018), "прогрес полягає не в заміні неправильної теорії на пра- вильну, а в заміні неправильної теорії на непра- вильну, але вже уточнену". Багато десятиліть учені намагаються створити теорію, яка пояснювала б Всесвіт, об'єднавши теорії фундаментальних взаємодій: сильної, слабкої, електромагнітної, гравітаційної. Певних успіхів у цьому напрямі вже досягнуто: у фізиці елементарних частинок створено Стан дартну модель - теорію, що об'єднує сильну, слабку й електромагнітну взаємодії елементар- них частинок. 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року рис. 1.1. За даними досліджень, обсяг інформації безперервно зростає. У наш час він подво юється кожні півтора року. Сучасна людина за місяць отримує стільки інформації, скільки людина XVII ст. отримувала протягом життя. Щоб рухатися в ногу із часом, слід невпинно займатися самоосвітою 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року

8. 9 § 1. Зародження і розвиток фізики як науки На сьогодні Стандартна модель узгоджується з експериментами, і не- давнє відкриття бозона Хіґґса є яскравим підтвердженням цього. Проте фі- зики намагаються вийти за межі цієї моделі та дізнатися про речі, які поки що пояснити не можуть, наприклад чому у світі практично немає античасти- нок й антиматерії. Тому нині в Європейській організації з ядерних досліджень (ЦЕРН) у Женеві активно проводять експерименти з дослідження процесів, що відбувалися під час зародження Всесвіту. Тож чекаємо на нові відкриття! контрольні запитання 1. Які етапи розвитку пройшла фізика як наука? Які ідеї розвивалися на кож- ному з етапів? 2. На яких проблемах зосереджена сучасна фізика? 3. Назвіть імена відомих вам учених-фізиків. У якій галузі фізики вони працювали? 4. Відкриття в яких галузях фізики дозволили створити побутові пристрої? Наведіть приклади. вправа № 1 1. У тексті § 1 названо ім'я лише одного філософа Стародавньої Греції, що висунув гіпотезу про атомарну будову речовини. Які ще філософи того часу висловлювали таку ідею? 2. Чим уславився Архімед як інженер? Які його винаходи зараз можна побачити навіть на дитячих майданчиках? 3. Уявіть, що ви SMM-менеджер освітнього закладу, і напишіть переконли- вий пост на тему "Чому дизайнерові (чи будь-якому іншому сучасному фахівцю) необхідно вивчати фізику". 4. Унаслідок неправильного використання технологій загинули і ще можуть загинути тисячі людей, змінилися і можуть змінитися на гірше долі міль- йонів. Наведіть приклади на підтвердження або спростування цієї тези. Проведіть із друзями дискусію на тему "Чи може науково-технічний про- грес довести людство до глобальної катастрофи". Сформулюйте та запишіть основні результати обговорення. 5. Чи стикалися ви з неправдивою інформацією в Інтернеті? Якщо так, то що саме допомогло вам з'ясувати її неправдивість? Сформулюйте свої поради з цього приводу. Фізика і техніка в Україні інститут теоретичної фізики імені м. м. боголю- бова нанУ (Київ) - провідний науковий центр із фундаментальних проблем теоретичної, математич ної та обчислювальної фізики, створений у 1966 р. Засновником інституту та його першим директором був усесвітньо відомий фізиктеоретик і математик, академік Микола Миколайович Боголюбов. Тематика наукових досліджень інституту охоп лює широке коло проблем астрофізики й космоло гії, фізики високих енергій, теорії ядерних систем, квантової теорії молекул і кристалів. В інституті працює Науковоосвітній центр для обдарованих школярів і студентів.

9. 10 ВСТУП § 2. метОди наУкОвОГО піЗнання. фіЗичні величини та Їх вимірЮвання. невиЗначенОсті вимірЮвань Чим відрізняється мова фізики (та й будьякої іншої точної науки) від звичайної мови? Мова фізики інтернаціональна: вона створювалася найкращими умами всіх народів, її од нозначно розуміють у будьякому куточку нашої планети. Мова фізики об'єктивна: кожне її поняття має один зміст, який може змінитися (найчастіше - розширитися) тільки завдяки дослідам. Як і методи наукового пізнання, мова фізики народилася з практики. Про методи фізичних досліджень і деякі поняття мови фізики ви згадаєте в цьому параграфі. 1 Що таке фізичне дослідження і якими є його методи Згадаємо, із чого починається дослідницька робота вчених. Перш за все - це спостереження за певним явищем (тілом або матеріалом) і мірку- вання над його сутністю. Спостереження - це сприйняття природи з метою одержання первинних даних для подальшого аналізу. Далеко не завжди спостереження ведуть до правильного висновку. Тому, щоб спростувати або довести власні висновки, учений проводить фізичні дослідження. Фізичне дослідження - це цілеспрямоване вивчення явищ і властивостей природи засобами фізики. Методи фізичних досліджень експериментальний теоретичний Експеримент - дослідження фізич- ного явища в умовах, які перебувають під контролем ученого. У своїй основі фізика є експеримен- тальною наукою: більшість її законів ґрунтуються на фактах, виявлених дослідним шляхом. Аналіз отриманих у результаті експе- риментів даних, формулювання зако- нів природи, пояснення певних явищ і властивостей на основі цих законів, а головне - передбачення й теоре- тичне обґрунтування (із широким використанням математики) нових явищ і властивостей. Які спостереження, теоретичні й експериментальні дослідження ви провели б, щоб дослідити світіння звичайної лампи розжарення? Теоретичні дослідження проводять не з конкретним фізичним тілом, а з його ідеалізованим аналогом - фізичною моделлю, яка має враховувати не- велику кількість основних властивостей досліджуваного тіла. Так, вивчаючи рух автомобіля, ми інколи використовуємо його фізичну модель - матері альну точку (рис. 2.1, а). Цю модель застосовують, якщо розміри тіла не є сут- тєвими для теоретичного опису руху автомобіля, тобто в моделі "матеріальна Як і методи наукового пізнання, мова фізики народилася

10. 11 точка" враховують тільки масу тіла, а його форму та розміри до уваги не беруть. А от якщо необхідно визначити, як на рух автомобіля впливає опір повітря, доцільно застосовувати вже іншу фізичну модель - вона має врахову- вати і форму, і розміри автомобіля (рис. 2.1, б), але не буде враховувати, наприклад, розташу- вання пасажирів у салоні. Чим більше обрано відповідних параметрів для дослідження фізич- ної системи "автомобіль", тим краще можна пе- редбачити "поведінку" цієї системи. Чи доцільно використовувати модель "мате- ріальна точка", якщо інженери мають розра- хувати стійкість автомобіля? 2 як виміряти фізичну величину Описуючи, наприклад, рух автомобіля, ми обов'язково використовуємо певні кількісні характеристики: швидкість, прискорення, час руху, силу тяги, потужність тощо. Із поперед- нього курсу фізики ви знаєте, що кількісну міру певної властивості тіла, певного фізич ного процесу або явища називають фізичною величиною. Значення фізичної величини встановлю- ють у ході вимірювання. Вимірювання бувають прямі і непрямі. У разі прямих вимірювань величину по- рівнюють із її одиницею (метром, секундою, кілограмом, ампером тощо) за допомогою вимі- рювального приладу, проградуйованого у від- повідних одиницях (рис. 2.2). Назвіть кілька фізичних величин, значення яких ви знаходили за допомогою прямих ви- мірювань. У яких одиницях вимірюють ці величини? якими приладами? У разі непрямих вимірювань величину об- числюють за результатами прямих вимірювань інших величин, пов'язаних із вимірюваною ве- личиною певною функціональною залежністю. Так, щоб обчислити середню густину ρ тіла, потрібно за допомогою терезів виміряти його масу m, за допомогою, наприклад, мензурки ви- міряти об'єм V, а потім масу поділити на об'єм: ρ = m V . рис. 2.1. Визначаючи швидкість і час руху автомобіля, можна застосовувати фізичну модель "матеріальна точка" (а); визнача ючи аеродинамічні властивості автомобіля, цю фізичну модель застосовувати не можна (б) рис. 2.2. Сучасні прилади для прямого вимірювання темпе ратури (а); маси (б); швидкості руху (в) а б в б § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... в а

11. 12 ВСТУП 3 побудова системи одиниць Завдання вибудувати систему одиниць на науковій основі було поставлено перед фран- цузькими вченими наприкінці XVIII ст., після Великої французької революції. У результаті з'явилася метрична система одиниць. У 1960 р. було створено Міжнародну систему одиниць СІ, яка згодом стала у світі домінуючою. Історично одиниці фізичних величин пов'язували з певними природними тілами або процесами. Так, 1 метр був пов'язаний із розмірами планети Земля, 1 кілограм - із певним об'ємом води, 1 секунда - з добовим обертанням Землі. Потім для кожної одиниці створювали еталон - засіб (або комплекс засо бів) для відтворення та зберігання одиниці фі зичної величини. Основні еталони зберігалися (і зберігаються зараз) у Міжнародному бюро мір і ваг (м. Севр, Франція). Зараз дедалі більше поширюються методи побудови системи одиниць, які ґрунтуються на особливостях випромінювання та поширення електромагнітних хвиль і на фундаментальних фізичних константах. Розглянемо основні етапи побудови си стеми одиниць на прикладах метра і кілограма. Нагадаємо, що для зручності запису великих і малих значень фізичних величин використовують кратні та частинні одиниці. Кратні одиниці є більшими за основні оди ниці в 10, 100, 1000 і більше разів. Частинні одиниці є меншими за основні одиниці в 10, 100, 1000 і більше разів. Основні одиниці СІ  кілограм (1 кг, 1 kg) одиниця маси  метр (1 м, 1 m) одиниця довжини  секунда (1 с, 1 s) одиниця часу  ампер (1 А, 1 А) одиниця сили струму  моль (1 моль, 1 mol) одиниця кількості речовини  кельвін (1 К, 1 K) одиниця температури  кандела (1 кд, 1 kd) одиниця сили світла Спеціальний відрізок, калібрований за довжиною. Довжину цього відрізка визначено як 1 метр Платиновоіридієвий циліндр, діаметр і висота якого 39 мм. Масу цього зразка визначено як 1 кілограм 1 метр дорівнює шляху, який проходить світло у вакуумі за інтервал часу 1/299 792 458 секунди Поки залишається платино воіридієвий циліндр, але планується пов'язати 1 кілограм зі сталою Планка або з числом Авогадро 1 метр Довжина 1/10 000 000 частини чверті меридіана Землі, який про ходить через Париж (Франція) 1 кілограм Маса 1 літра чистої води за температури 4 °С й атмосферного тиску 760 мм рт. ст. Створений у 1899 р. Використовувався в 1899-1960 рр.

12. 13 § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... Назви кратних і частинних одиниць містять певні префікси. Наприклад, кілометр (1000 м, або 103 м) - кратна одиниця довжини, міліметр (0,001 м, або 10-3 м) - частинна оди- ниця довжини (див. табл. 1). 4 Похибки вимірювань У ході вимірювання будь-яких фізич- них величин зазвичай виконують три послі- довні операції: 1) вибір, перевірка та встанов- лення приладу (приладів); 2) зняття показів приладів; 3) обчислення шуканої величини за результатами вимірювань (у разі непрямих вимірювань); 4) оцінювання похибки. Наприклад, слід виміряти відстань близько 5 м. Зрозуміло, що для цього не треба брати учнівську лінійку, - зручніше скори статися рулеткою. Усі прилади мають певну точність. Відстань у 5 м, як правило, не по- трібно визначати з точністю до міліметра, тому шкала рулетки може й не містити відповідних поділок. А от якщо для полагодження лаборатор- ного крана необхідно визначити розмір дрібної шайби, доцільно скористатися штангенцирку- лем (див. рис. 2.3). Але навіть за допомогою надточного приладу не можна здійснити вимірювання абсолютно точно. Завжди є похибки (невизна- ченості) вимірювань - відхилення значення виміряної величини від її істинного значення. Модуль різниці між виміряним xвим( ) та іс тинним (x) значеннями вимірюваної вели чини називають абсолютною похибкою вимірювання ∆x : ∆x x x= −вим Відношення абсолютної похибки до виміря ного значення вимірюваної величини назива ють відносною похибкою вимірювання εx : εx x x = ∆ вим , або у відсотках: εx x x = ⋅ ∆ вим 100% Таблиця 1 Префікси для утворення назв кратних і частинних одиниць Пре- фікс Позна- чення Множ- ник ато- а 10-18 фемто- ф 10-15 піко- п 10-12 нано- н 10-9 мікро- мк 10-6 мілі- м 10-3 санти- с 10-2 кіло- к 103 мега- М 106 гіга- Г 109 тера- Т 1012 пета- п 1015 екса- е 1018 Рис. 2.3. Штангенциркуль. Точність вимірювання зображе ним приладом - соті частки міліметра

13. 14 ВСТУП Похибки в ході вимірювань бувають випадкові і систематичні. Випадкові похибки Систематичні похибки Випадкові похибки пов'язані з процесом вимі рювання: вимірюючи рулеткою відстань, не- можливо прокласти рулетку ідеально рівно; відлічуючи час секундоміром, неможливо його миттєво ввімкнути та вимкнути, й т. д.   Щоб результати були точнішими, вимірю- вання проводять кілька разів і визначають середнє значення вимірюваної величини: x x x x x N N вим сер= = + + +1 2 ... , де x1, x2, ... xN - результати кожного з N ви- мірювань.   У даному разі випадкову абсолютну похибку ∆xвип можна визначити за формулою: ∆x x x x x x x N N вип вим вим вим = +− + − + −1 2 ...   Якщо вимірювання проводилося один раз, то вважатимемо, що випадкова похибка дорівнює половині ціни поділки шкали приладу. Систематичні похибки пов'я зані насамперед із вибором приладу: неможливо знайти ру- летку з ідеально точною шкалою, ідеально рівноплечі важелі тощо. Систематичні похибки визнача- ються класом точності приладу, тому їх часто називають похиб ками приладу.   У процесі експлуатації точ- ність приладів може зменшува- тися, тому їх необхідно періо- дично калібрувати за допомогою спеціального обладнання.   Абсолютні похибки деяких приладів, що використовують у школі, наведено в табл. 2. Якщо використовуються інші прилади, вважатимемо, що похибка при- ладу дорівнює половині ціни по ділки шкали цього приладу. Абсолютна похибка прямого вимірювання (∆x) враховує як систематичну похибку, зумовлену приладом (∆xприл), так і випадкову похибку (∆xвип), зумовлену процесом вимірювання: ∆ ∆ ∆x x x= +прил вип . Зверніть увагу! Наведені формули є дуже спрощеними. Учені використовують значно складніші формули та методи розрахунків похибок. Таблиця 2. Абсолютні похибки деяких фізичних приладів Фізичний прилад Ціна поділки шкали приладу Абсолютна похибка приладу Лінійка учнівська 1 мм ±1 мм Стрічка вимірювальна 0,5 см ±0,5 см Штангенциркуль 0,1 мм ±0,05 мм Циліндр вимірювальний 1 мл ±1 мл Секундомір 0,2 с ±1 с за 30 хв Динамометр навчальний 0,1 Н ±0,05 Н Термометр лабораторний 1 °С ±1 °С 5 Як визначити похибки непрямих вимірювань Багато фізичних величин неможливо виміряти безпосередньо. Їх не пряме вимірювання має два етапи: 1) методом прямих вимірювань знаходять значення певних величин, наприклад x, у; 2) за відповідною формулою

14. 15 обчислюють шукану величину f. Як у та- кому випадку визначити абсолютну ∆f і відносну εf похибки? yy Відносну похибку визначають за пев- ними формулами (див. табл. 3). yy Абсолютну похибку визначають за відносною похибкою: ∆f ff= ⋅ε вим yy Якщо експеримент проводять, щоб з'ясувати, чи справджується певна рівність (наприклад, X Y= ), то відносну похибку експериментальної перевірки рівності X Y= можна оцінити за формулою: ε = − ⋅ X Y 1 100% 6 Як правильно записати результати Абсолютна похибка експерименту ви- значає точність, із якою є сенс обчислювати вимірювану величину. Абсолютну похибку ∆x зазвичай округлюють до однієї значущої цифри із за вищенням, а результат вимірювання xвим - до величини розряду, який залишився в абсолютній похибці після округлення. Остаточний результат х записують у ви- гляді: x x x= ±вим ∆ Таблиця 3. Деякі формули для визначення відносної похибки Функціо- нальна залежність Відносна похибка f x y= + εf x y x y = ∆ + ∆ + f x y= − εf x y x y = ∆ + ∆ − f xy= ε ε εf x y= + f x y = f xn = ε εj xn= xвим - ∆x xвим + ∆x 2∆x xвим Рис. 2.4. Абсолютна похибка визначає інтервал, у якому перебуває істинне значення вимірюваної величини § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... Абсолютна похибка - додатна величина, тому x x x= +вим ∆ - най більше ймовірне значення, а x x x= −вим ∆ - найменше ймовірне значення вимірюваної величини (рис. 2.4). Приклад. Нехай вимірювали прискорення вільного падіння (g). Після обробки експериментальних даних отримали: gвим = 9,736 м/с2; ∆g = 0,123 м/с2. Абсолютну похибку слід округлити до однієї значущої цифри із зави- щенням: ∆g = 0,2 м/с2. Тоді результат вимірювання округлюється до того ж розряду, що й розряд похибки, тобто до десятих: gвим = 9,7 м/с2. Відповідь за підсумками експерименту слід подати у вигляді: g = ±( )9 7 0 2, , м/с2. Від- повідно істинне значення прискорення вільного падіння міститься в інтер валі від 9,5 м/с2 до 9,9 м/с2 (рис. 2.5). 9,5 9,99,8 g, м с2 Рис. 2.5. Табличне значення: gтабл = 9,8 м/с2 - належить до інтервалу [9,5; 9,9] м/с2, тому можна сказати, що результат експерименту (gвим = 9,7 м/с2) збігся з табличним у межах похибки вимірювань

15. 16 ВСТУП підбиваємо підсумки yy Фізичне дослідження - це цілеспрямоване вивчення явищ і власти- востей природи засобами фізики. Існують два методи фізичних досліджень: теоретичний та експериментальний. В основі будь-якого теоретичного до- слідження лежить ідеалізований об'єкт - фізична модель. yy У ході будь-якого вимірювання обов'язково є похибки: випадкові, пов'язані з процесом вимірювання, і систематичні, пов'язані з вибором при- ладу для вимірювання. yy Абсолютна похибка експерименту визначає інтервал, у якому перебу- ває істинне значення вимірюваної величини, та обчислюється за формулою: ∆ ∆ ∆x x x= +вип прил . Відносна похибка характеризує якість вимірювання, до- рівнює відношенню абсолютної похибки до середнього значення вимірюваної величини і подається у відсотках: εx x x = ⋅ ∆ вим 100 %. контрольні запитання 1. Назвіть основні методи фізичних досліджень. Наведіть приклади. 2. На- ведіть приклади фізичних моделей. Чому фізична модель - це ідеалізова- ний об'єкт? 3. Назвіть основні одиниці СІ та відповідні їм фізичні величини. 4. Які види похибок вимірювань ви знаєте? 5. Як визначити випадкову по- хибку вимірювання? 6. Чим визначається абсолютна систематична похибка? 7. Що називають відносною похибкою вимірювання? 8. Як правильно округ- лити й записати результати вимірювань? вправа № 2 1. Щоб довести закон збереження механічної енергії, провели експеримент. За отриманими даними середня енергія системи тіл до взаємодії дорівнювала 225 Дж, а після взаємодії - 243 Дж. Оцініть відносну похибку експерименту. 2. Визначаючи діаметр дроту за допомогою штангенциркуля, вимірювання проводили чотири рази. Було одержано такі результати: d1 2 2= , мм; d2 2 1= , мм; d3 2 0= , мм; d4 2 0= , мм. 1) Обчисліть середнє значення діаметра дроту, випадкову похибку вимірювання, абсолютну та відносну похибки вимірювання. 2) Округліть одержані результати й запишіть результат ви- мірювання. § 3. скалярні і вектОрні величини До розуміння того, що для описування природи потрібно вико ристовувати мову математики, учені дійшли давно. Власне, певні розділи математики було створено для того, щоб описувати при роду стислою й доступною мовою. Так, для визначення миттєвої швидкості, роботи змінної сили, об'єму тіл неправильної форми та ін. було створено диференціальне та інтегральне числення. Для наочнішого описування фізичних процесів навчилися бу дувати графіки функцій, а для швидкої обробки результатів екс перименту придумали методи наближених обчислень. Згадаємо скалярні та векторні величини, без яких вам не обійтися в ході вивчення курсу фізики 10 класу. y Л. Д. Ландау (1908-1968), лауреат Нобелівської премії з фізики

16. 17 § 3. Скалярні і векторні величини 1 Скалярні і векторні величини Фізичні величини, які використовують у фізиці для кількісної характеристики фі- зичних явищ і об'єктів, поділяються на два великі класи: скалярні величини і векторні величини. До скалярних величин, або скалярів (від латин. scalaris - східчастий), належать ве- личини, які визначаються тільки значенням. Наприклад, маса тіла - скалярна величина, і якщо ми говоримо, що маса тіла дорівнює двом кілограмам ( m = 2  кг), то повністю ви- значаємо цю величину. Додати дві скалярні фізичні величини означає додати їх значення, подані в однакових одиницях. Зрозуміло, що додавати можна тільки однорідні скаляри (наприклад, не можна додавати масу до часу, а густину до роботи тощо). Для визначення векторних величин важливо знати не тільки їх значення, але й напрямки. Вектор (від латин. vector - но- сій) - це напрямлений відрізок, тобто відрі зок, що має і довжину, і напрямок. Довжину напрямленого відрізка називають модулем вектора. Позначають векторні величини літе- рами грецького та латинського алфавітів, над якими поставлено стрілки, або напівжирними літерами. Наприклад, швидкість записують так:  v або v; модуль вектора швидкості відповідно позначають як v. Правила додавання (віднімання) векто- рів відрізняються від правил додавання (від- німання) скалярних величин.  a  a  b  b    c a b = + Рис. 3.2. Визначення суми двох векторів  a і  b за правилом трикутника:    c a b= +  a  b  c     d = a b c + + Рис. 3.3. Визначення суми трьох векторів  a ,  b і  c:     d = a b c+ +  a  a  b  b    c a b = + Рис. 3.1. Визначення суми двох векторів  a і  b за правилом паралелограма:    c a b= + Суму двох векторів визначають за правилом паралелограма або за пра вилом трикутника (рис. 3.1, 3.2). Як визначити суму кількох векторів, по- казано на рис. 3.3, як визначити різницю двох векторів, показано на рис. 3.4. У результаті множення векторної величини  a на скалярну величину k виходить вектор  c (рис. 3.5). Зверніть увагу! Одиниця добутку векторної і скалярної величин ви- значається як добуток одиниці однієї величини на одиницю іншої. Напри- клад, потрібно знайти переміщення літака, який протягом 0,5 год летить на північ зі швидкістю 500 км/год. Вектор переміщення:   s vt= . Оскільки t 0, то вектор переміщення  s буде напрямлений у той самий бік, що й вектор швидкості  v, а модуль вектора переміщення дорівнюватиме: s vt= = ⋅ =500 0 5 250км/год год км, .

17. 18 ВСТУП 2 як знайти проекції вектора на осі координат Із векторами здійснювати математичні операції набагато складніше, ніж зі скалярами, тому в ході розв'язування задач від векторних фізичних величин переходять до їх проекцій на о сі координат. Нехай вектор  a лежить у площині XОY (рис. 3.6). Опустимо з точки А (початок вектора  a ) і точки В (кінець вектора  a ) перпендику- ляри на вісь ОX. Основи цих перпендикулярів - точки А1 і В1 - це проекції точок А і В на вісь ОX, а відрізок А1В1 - проекція вектора  a на вісь ОX. Проекцію вектора позначають тією самою літерою, що й вектор, із зазна- ченням у нижньому індексі осі, наприклад: ax . Якщо з кінців вектора  a побудувати перпендикуляри до осі ОY, дістанемо відрізок А2В2 - проекцію вектора  a на вісь ОY ( ay ). Знак проекції вектора залежить від напрямків вектора й осі коорди- нат. Проекція вектора на вісь координат вважається додатною, якщо від проекції початку вектора до проекції його кінця треба рухатися в напрямку осі координат; проекція вектора вважається від'ємною, якщо від проекції початку вектора до проекції кінця вектора треба рухатися проти напрямку осі координат (див. рис. 3.6). У загальному випадку проекцію вектора визначають звичайними гео- метричними методами (рис. 3.7, а). На практиці часто доводиться мати справу з випадками, коли вектор паралельний осі координат або перпендикулярний до неї. Якщо вектор паралельний осі координат, а його напрямок збігається з напрямком осі, то його проекція на цю вісь додатна й дорівнює модулю вектора (рис. 3.7, б). Якщо напрямок вектора протилежний напрямку осі координат, то його проекція на цю вісь дорівнює модулю вектора, взятому з протилежним знаком (рис. 3.7, в). Якщо ж вектор перпендикулярний до осі координат, то його проекція на цю вісь дорівнює нулю (рис. 3.7, г). Дуже важливою властивістю проекцій є те, що проекція суми двох векторів (рис. 3.8) або кількох векторів на координатну вісь дорівнює рис. 3.5. Визначення добутку векто ра  a на скаляр k: модуль вектора  c дорівнює добутку модуля скаляра і модуля вектора  a , тобто c k a=  a   c ka=  a   c ka= Вектори  c і  a напрямлені про- тилежно, якщо k 0. Вектори  c і  a співнапрямлені, якщо k 0. рис. 3.4. Два способи визначення різниці двох векторів: а - до вектора  a додають вектор, протилежний вектору  b, тобто:    c a b= + −( )   c a b= − ; б - вектори  a і  b розміщують так, щоб вони виходили з однієї точки, вектор  c , що з'єднує кінець вектора  b із кінцем вектора  a , і є вектором різниці векторів  a і  b , тобто    c a b= −  a  b  a −  b  a  b cab=− cab=− а б

18. 19 § 3. Скалярні і векторні величини алгебраїчній сумі проекцій цих векторів на дану вісь. Саме ця властивість дозволяє замі- нювати в рівнянні векторні величини їх про- екціями - скалярними величинами і далі розв'язувати одержане рівняння звичайними алгебраїчними методами. підбиваємо підсумки yy Фізичні величини поділяються на ска- лярні і векторні. yy Додати дві скалярні величини означає додати їх значення. Додавати можна скалярні величини, подані в одних одиницях. yy Векторні величини мають значення (мо- дуль) і напрямок. yy Суму векторів визначають за правилом паралелограма або за правилом трикутника. контрольні запитання 1. Які фізичні величини називають скаляр- ними? векторними? Наведіть приклади. 2. Як знайти суму векторів? різницю векторів? до- буток вектора та скаляра? 3. Як знайти про- екції вектора на о сі координат? вправа № 3 1. Чи можна додавати площу і об'єм? вектор імпульсу й енергію? вектор швидкості і вектор сили? енергію і роботу? Чому? 2. Перенесіть у зошит рис. 1. Для кожного випадку знайдіть суму та різницю двох векторів. 3. Знайдіть проекції векторів на о сі коорди- нат (рис. 2). б  a  b в  a  b а  a  b Рис. 1  a  b  c Рис. 2  d  s  l x, м y, м 1 1 0 рис. 3.6. Визначення проекцій вектора на осі координат: ax - проекція вектора  a на вісь ОX, ax 0; ay - проекція векто ра  a на вісь ОY, ay 0 XO Y A2 ay ax B2 A1 B1  a B A рис. 3.7. Визначення проекцій вектора на осі координат XO Y by=bsina a a bx =bcosa  b  a ax =a  b bx =-b  c  d cx =0 dx =0 рис. 3.8. Проекція суми векторів дорівнює сумі проекцій векторів, що додаються: якщо    c a b= + , то c a bx x x= +  a cx =ax +bx ax bx    c a b= + O O O O X X X X а б г в  b

19. 20 Рис. 4.1. На перехресті не відбулося жодної дорож ньо-транспортної пригоди, оскільки всі учасники руху правильно розв'язали основну задачу механіки РОЗДіЛ I. Механіка Частина 1. Кінематика § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики Уявіть, що виникла аварійна ситуація, коли на одній колії опинилися два поїзди: товар ний рухається зі швидкістю 50 км/год, а позаду нього, на відстані 1 км, їде експрес зі швидкістю 70 км/год. Машиніст експреса починає гальмувати. Чи є неминучою ката строфа? Скільки часу потрібно експресу для зупинки? Який шлях подолає за цей час товарний поїзд? Яку найменшу відстань має подолати експрес до зупинки? Від чого це залежить? Згадаємо, що на ці та багато інших подібних питань відповідає розділ фізики, який називають "Механіка". 1 Що вивчає механіка Механіка - наука про механічний рух матеріальних тіл і про взаємодії, які при цьому відбуваються між тілами. Основна задача механіки - пізнати закони механічного руху тіл, вза- ємодій між тілами, передбачати поведінку тіл на основі законів механіки, визначати механічний стан тіла (координати та швидкість руху) в будь-який момент часу (див., наприклад, рис. 4.1). Механіка у своєму складі має кілька розділів, зокрема кінематику - розділ механіки, який вивчає рух тіл і при цьому не розглядає причин, якими цей рух викликаний. Інакше кажучи, кінематика не відповідає на запитання на зразок: "Чому саме через 2 км зупиниться експрес?", - вона тільки описує рух. А от причини зміни руху тіл розглядає розділ механіки, який називають динаміка. 2 Складники системи відліку Механічний рух - зміна з часом положення тіла (або частин тіла) в просторі відносно інших тіл. Тіло, відносно якого розглядають рух усіх інших тіл, про які йдеться в певній задачі, називають тілом відліку. Щоб визначити положення тіла в просторі в даний момент часу, з тілом відліку пов'язують систему коор динат, яку задають за допомогою однієї, двох або трьох координатних осей (відповідно одновимірну, двовимірну або тривимірну систему координат), і прилад для відліку часу (годинник, секундомір тощо).

20. 21 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики Тіло відліку, пов'язані з ним система координат і прилад для відліку часу утво рюють систему відліку (див. рис. 4.2). Доки не обрано систему відліку, неможливо стверджувати, рухається тіло чи перебуває в стані спокою. Наприклад, люди, що сидять у тролейбусі, не рухаються відносно одне одного, але разом із тролейбусом вони рухаються відносно полотна дороги. Розгляньте рис. 4.2. Назвіть тіла або частини тіл, які здійснюють механічний рух. Відносно яких тіл ви розглядали ці рухи? 3 коли розмірами тіла можна знехтувати Будь-яке фізичне тіло складається з величезної кількості частинок. Наприклад, в 1 см3 води міститься понад 3·1022 молекул. Це в багато разів більше, ніж кількість людей на Землі (7,6·109, або 7,6 млрд осіб). А щоб ви- значити розташування тіла в просторі, потрібно, говорячи строго, визначити розташування кожної його точки. Тож як розв'язати основну задачу меха- ніки? З попереднього курсу фізики ви знаєте, що досить часто тіло уявно замінюють його фізичною моделлю - матеріальною точкою. Матеріальна точка не має розмірів, а її маса дорівнює масі тіла. X,м Y,м 0 1 1 рис. 4.2. Складники системи відліку: тіло відліку, система координат, прилад для відліку часу Система координат Прямокутну (декартову) тривимірну систему координат зада ють за допомогою трьох взаємно перпендикулярних коорди натних осей (ОX, ОY, ОZ), що перетинаються в одній точці - в початку відліку. Уздовж осей відкладають відстані в обраній шкалі довжин, наприклад у метрах. Тіло відліку Обираючи тіло відліку, керуються мір куваннями зручності. Так, розглядаючи рух тролейбуса між двома зупинками, за тіло відліку доцільно взяти тіло, неру хоме відносно Землі, наприклад дерево. А от якщо розглядати рух людини, що йде по салону тролейбуса, за тіло відліку зручно обрати тіло, нерухоме відносно тролейбуса, наприклад водія. 11 Прилад для відліку часу Зміна положення тіла відбуваєть ся не миттєво, тому для дослі дження механічного руху необхід ний прилад для відліку часу. Z,м

21. 22 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 Матеріальна точка - це фізична модель тіла, розмірами якого в умовах задачі можна знехтувати. Те саме тіло в умовах однієї задачі можна вважати матеріальною точ- кою, а в умовах іншої - не можна (див. рис. 4.3). Далі, якщо не буде спе ціальних застережень, розглядаючи рух тіла та визначаючи його коорди нати, вважатимемо дане тіло матеріальною точкою. Переміщення  s Астероїд Бенну а б Діаметр - 560 м Шлях l Траєкторія Венера Бенну Марс Сонце Земля 8 вересня 2016 р. на астероїд Бенну стартувала амери- канська міжпланетна станція. Узяття ґрунту заплановано на 2019 р., повернення на Землю - на 2023 р. рис. 4.3. Досліджуючи рух астероїда бенну по орбіті, розміром астероїда можна знехтувати та вважати його матеріальною точкою (а); плануючи спуск на астероїд робота, розмірами астерої да нехтувати не можна (б) Уявну лінію, в кожній точці якої послідовно перебувала матеріальна точка під час руху, називають траєкторією руху. Наприклад, траєкторією руху астероїда Бенну є еліпс (жовта лінія на рис. 4.3, а). Якщо визначити довжину ділянки траєкторії, яку описав астероїд, на- приклад, за три земні місяці, знайдемо шлях l, який подолав астероїд за цей час (l ≈ 262 млн км) (оранжево-жовта лінія на рис. 4.3, а). Шлях - це фізична величина, яка дорівнює довжині траєкторії або довжині її певної ділянки. 4 переміщення. проекція переміщення З'єднаємо напрямленим відрізком (вектором) положення астероїда на момент початку спостереження з його положенням наприкінці спостереження (див. рис. 4.3, а). Цей вектор - переміщення астероїда за даний інтервал часу. Переміщення  s - це векторна величина, яку графічно подають у вигляді напрямленого відрізка прямої, який з'єднує початкове і кінцеве положення матеріальної точки. Переміщення вважають заданим, якщо відомі напрямок і модуль пере міщення. Модуль переміщення s - це довжина вектора переміщення. Одиниця модуля переміщення в СІ - метр: s[ ]=1 м (m)*. * Тут і далі в дужках наведено міжнародні позначення одиниць СІ.

22. 23 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики У більшості випадків вектор переміщення не напрямлений уздовж траєкторії руху тіла: шлях, пройдений тілом, зазвичай більший, ніж модуль переміщення (див. рис. 4.3, а). Шлях і модуль переміщення виявляються рів- ними, тільки коли тіло рухається вздовж пря- мої в незмінному напрямку. Наведіть приклади руху тіл, за якого: а) шлях дорівнює модулю переміщення; б) шлях є більшим за модуль переміщення; в) модуль переміщення дорівнює нулю. Якщо відомі початкові координати і пере- міщення тіла на даний момент часу, можна ви- значити положення тіла в цей момент часу, тобто розв'язати основну задачу механіки. Однак за формулами, записаними у векторному вигляді, здійснювати обчислення доволі складно, адже в цьому випадку доводиться постійно врахову- вати напрямки векторів. Тому для розв'язування задач використовують проекції вектора перемі щення на осі координат (рис. 4.4). 5 У чому полягає відносність механічного руху Траєкторія, шлях, переміщення, а отже, швид кість руху тіла залежать від вибору системи відліку - в цьому полягає відносність механіч- ного руху. Переконайтесь у відносності механічного руху: розгляньте рух точки A на лопаті гвинта гелікоптера під час його вертикального зльоту, прийнявши, що за час спостереження гвинт ге- лікоптера зробив три оберти (рис. 4.5). Система відліку "Гелікоптер": yy траєкторія руху точки А - коло; yy шлях l - три довжини кола: l R= ⋅3 2π ; yy модуль переміщення s=0. Система відліку "Земля": yy траєкторія руху точки А - гвинтова лінія; yy шлях l - довжина гвинтової лінії; yy модуль переміщення s - висота, на яку піднявся гелі- коптер: s=h. рис. 4.5. Траєкторія, шлях і переміщення гелікоптера в різних системах відліку  s A A A рис. 4.4. Координатний метод визначення положення тіла yy У будь-який момент часу координати тіла можна ви- значити за формулами: x x sx= +0 ; y y sy= +0 X0 x y x0 y0 sy sx Y  s yy s sx = , якщо напрямок пе- реміщення збігається з на- прямком осі координат: X0 xx0 sx  s yy s sx = − , якщо напрямок переміщення протилежний напрямку осі координат: X0 xx0 sx  s

23. 24 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 6 Згадуємо види механічного руху Ви знаєте, що за характером руху розрізняють рівномірний і нерівно мірний рухи, за формою траєкторії - прямолінійний і криволінійний рухи. Уважно розгляньте таблицю нижче та дайте означення деяких меха- нічних рухів: рівномірного прямолінійного, рівномірного криволінійного, нерівномірного прямолінійного, нерівномірного криволінійного. Наведіть власні приклади таких рухів. (Червоні точки в таблиці показують поло- ження тіла через деякі рівні інтервали часу.) Нерівномірний рух - рух, під час якого матеріальна точка за рівні інтервали часу долає різний шлях Прямолінійний рух Траєкторія руху - пряма лінія Криволінійний рух Траєкторія руху - крива лінія 1 2 3 4 5 6 1 2 3 4 5 68 7 9 Рівномірний рух - рух, під час якого матеріальна точка за будь-які рівні інтервали часу долає однаковий шлях Прямолінійний рух Траєкторія руху - пряма лінія Криволінійний рух Траєкторія руху - крива лінія 1 1 5 5 2 2 6 6 3 3 7 7 4 4 Нам здається очевидним, що час руху тіла не залежить від вибору системи відліку. Тобто інтервал часу між дво ма даними подіями в усіх системах відліку має те саме значення. Це твердження - одна з найважливіших аксі- ом класичної механіки. І це дійсно так, але тільки тоді, коли швидкість руху тіла є набагато меншою за швидкість поширення світла (рух саме з такими швидкостями роз- глядають у класичній механіці). Якщо швидкість руху тіла порівнянна зі швидкістю поширення світла, то час для цього тіла сповільнюється. Рух зі швидкостями, які порівнянні зі швидкістю поши- рення світла, розглядають у релятивістській механіці.

24. 25 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики підбиваємо підсумки y Механіка - наука про механічний рух матеріальних тіл і про взаємодії, які при цьому відбуваються між тілами. Основна задача механіки - пізнати закони руху та взаємодії матеріальних тіл, на основі цих законів передбачати поведінку тіл та визначати механічний стан тіл у будь-який момент часу. y Механічний рух - зміна з часом положення тіла (або частин тіла) в про- сторі відносно інших тіл. Розв'язуючи задачу про механічний рух, обов'язково слід обрати систему відліку: тіло відліку, пов'язані з ним систему координат і прилад для відліку часу. y Матеріальна точка - це фізична модель тіла, розмірами якого в умовах за- дачі можна знехтувати. Маса матеріальної точки збігається з масою тіла. Лінію руху матеріальної точки в просторі називають траєкторією. Координати матеріальної точки у двовимірній системі координат обчислю- ють за формулами: x x sx= +0 ; y y sy= +0 . y Шлях l - це фізична величина, що чисельно дорівнює довжині траєкторії руху матеріальної точки за даний інтервал часу. yПереміщення  s - це векторна величина, яку графічно подають у вигляді напрямленого відрізка прямої, проведеного з початкового положення мате- ріальної точки до її кінцевого положення. yОдиниця шляху та модуля переміщення в СІ - метр (м). y Траєкторія руху, шлях і переміщення тіла залежать від вибору системи відліку - в цьому полягає відносність механічного руху. контрольні запитання 1. Що вивчає механіка? 2. Якою є основна задача механіки? 3. Дайте озна- чення механічного руху. 4. Наведіть приклади різних механічних рухів. 5. На- звіть складники системи відліку. 6. Які види систем координат ви знаєте? 7. У яких випадках тіло, що рухається, можна розглядати як матеріальну точку? Наведіть приклад. 8. Опишіть шлях і переміщення за планом харак- теристики фізичної величини (див. форзац підручника). 9. У чому полягає відносність механічного руху? Наведіть приклад. вправа № 4 1. Яку систему координат (одновимірну, двовимірну, тривимірну) ви оберете, описуючи такі рухи: підйом ліфта; рух човна по поверхні води; біг футбо- ліста на полі; політ метелика; спуск спортсменки з гори на лижах? 2. Назвіть декілька тіл відліку, відносно яких ви зараз рухаєтесь. У якому напрямку відбувається цей рух? 3. Із яким тілом потрібно пов'язати систему відліку, щоб ваші шлях і пере- міщення в будь-який момент часу дорівнювали нулю? Чи зручною буде ця система відліку для опису вашого руху? 4. Автомобіль рухається на повороті дороги, який являє собою чверть дуги кола радіуса 20 м. Визначте шлях і модуль переміщення автомобіля за час повороту. 5. Із повітряної кулі, що летить горизонтально, впав невеликий важкий пред- мет. Якою буде траєкторія руху цього предмета відносно кулі? відносно людини, яка спостерігає за рухом кулі, сидячи на галявині?

25. 26 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 6. Траєкторія руху точки на ободі колеса велосипеда відносно землі є циклоїдою (див. рисунок). Вважають, що властивості циклоїди першим дослідив Ґ. Ґалілей. Скористайтеся додатковими джерелами інформації та дізнайтеся про "механічні" властивості цієї лінії. експериментальне завдання Скориставшись мобільним пристроєм і відповідною про- грамою, прокладіть траєкторію руху від вибраного вами будинку до школи. Визначте шлях, який при цьому буде подоланий, напрямок і модуль переміщення. § 5. Швидкість рУхУ. середня і миттєва ШвидкОсті. ЗакОни дОдавання переміЩень і ШвидкОстеЙ Чи перепливали ви річку зі швидкою течією? Дуже важко пе репливти її так, щоб потрапити на протилежний берег прямо навпроти місця запливу. А хтось намагався піднятися ескала тором, що рухається вниз? Теж складно. Набагато швидше під нятися, якщо рухатися в бік руху ескалатора. У кожному з на ведених прикладів людина бере участь водночас у двох рухах. Як при цьому розрахувати швидкість її руху, ви довідаєтесь із цього параграфа. Але спочатку згадаємо, що таке швидкість. 1 Згадуємо рівномірний прямолінійний рух тіла Найпростіший вид механічного руху - рівномірний прямолінійний рух. Рівномірний прямолінійний рух - це такий механічний рух, під час якого тіло за будьякі рівні інтервали часу здійснює однакові переміщення. Із означення рівномірного прямолінійного руху випливає: yy для опису цього руху достатньо скористатись одновимірною системою координат, адже траєкторія руху - пряма; yy відношення переміщення  s до інтервалу часу t, за який це перемі- щення відбулося, для такого руху є незмінною величиною, адже за рівні інтервали часу тіло здійснює однакові переміщення. Векторну фізичну величину, яка дорівнює відношенню переміщення  s до інтервалу часу t, за який це переміщення відбулося, називають швидкістю рівномірного прямолінійного руху тіла:   v s t = Напрямок вектора швидкості руху збігається з напрямком перемі- щення тіла, а модуль і проекцію швидкості визначають за формулами: v s t = ; vx s t x =

# data[].attributes.attachment_link.description
Published on 1. © Бар'яхтар В. Г., Довгий С. О., Божинова Ф. Я., Кірюхіна О. О., 2018 © Хорошенко В. Д., ілюстрації, 2018 ISBN 978-617-09-4360-6 © ТОВ Видавництво "Ранок", 2018 УДК [37.016:53](075.3) Ф50 Ф50 Фізика (рівень стандарту, за навчальною програмою авторського колек- тиву під керівництвом Локтєва В. М.) : підруч.

# data[].attributes.headline
Виконати задачі в зошиті вправа 44(1,5)

# data[].attributes.subject
Виконати задачі в зошиті вправа 44(1,5)

# data[].attributes.headline
Виконати задачі в зошиті вправа 42(2,3)

# data[].attributes.subject
Виконати задачі в зошиті вправа 42(2,3)

# data[].attributes.headline
2. Знайти ємність плоского повітряного конденсатора, якщо площа його пластин становить 100 см2, а відстань між пластинами 2 мм.

# data[].attributes.subject
2. Знайти ємність плоского повітряного конденсатора, якщо площа його пластин становить 100 см2, а відстань між пластинами 2 мм.

# data[].attributes.headline
Вчимося розв'язувати задачі

# data[].attributes.subject
Вчимося розв'язувати задачі

# data[].attributes.body
1. Знайти ємність конденсатора, якщо заряд на його обкладках дорівнює 20 мкКл, а напруга між обкладками 40 В.

# data[].attributes.headline
Переглянути відео 

# data[].attributes.subject
Переглянути відео 

# data[].attributes.attachment_link.title
Урок 10.4 Електроємність. Конденсатори.

# data[].attributes.headline
1. Користуючись підручником, самостійно опрацювати параграф 44 с. 257-259 та написати конспект

# data[].attributes.subject
1. Користуючись підручником, самостійно опрацювати параграф 44 с. 257-259 та написати конспект

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Published on

1. © Бар'яхтар В. Г., Довгий С. О., Божинова Ф. Я., Кірюхіна О. О., 2018 © Хорошенко В. Д., ілюстрації, 2018 ISBN 978-617-09-4360-6 © ТОВ Видавництво "Ранок", 2018 УДК [37.016:53](075.3) Ф50 Ф50 Фізика (рівень стандарту, за навчальною програмою авторського колек- тиву під керівництвом Локтєва В. М.) : підруч. для 10 кл. закл. загал. серед. освіти / [В. Г. Бар'яхтар, С. О. Довгий, Ф. Я. Божинова, О. О. Кірюхіна] ; за ред. В. Г. Бар'яхтара, С. О. Довгого. - Харків : Вид-во "Ранок", 2018. - 272 c. : іл. ISBN 978-617-09-4360-6 УДК [37.016:53](075.3) Підручник створено авторським колективом у складі: В. Г. Бар'яхтар, С. О. Довгий, Ф. Я. Божинова, О. О. Кірюхіна Рекомендовано Міністерством освіти і науки України (наказ Міністерства освіти і науки України від 31.05.2018 № 551) Видано за рахунок державних коштів. Продаж заборонено Рец ензент и: І. М. Гельфгат, учитель фізики комунального закладу "Харківський фізико-математичний ліцей № 27", учитель-методист, Заслужений учитель України, кандидат фізико-математичних наук; А. Б. Трофімчук, завідувач кабінету фізико-математичних предметів Рівненського обласного інституту післядипломної освіти А в то р и й вид авниц т во вис ловлюють щиру подяку: М. М. Кірюхіну, президенту Спілки наукових і інженерних об'єднань України, кандидату фізико-математичних наук, за слушні зауваження й конструктивні поради; І. С. Чернецькому, завідувачу відділу створення навчально-тематичних систем знань Національного центру "Мала академія наук України", кандидату педагогічних наук, за створення відеороликів демонстраційних і фронтальних експериментів Методичний апарат підручника успішно пройшов експериментальну перевірку в Національному центрі "Мала академія наук України" Ілюстрації художника Володимира Хорошенка Інтернет-підтримка Електронні матеріали до підручника розміщено на сайті interactive.ranok.com.ua

2. 3 Дорогі друзі! Ви вивчаєте фізику вже четвертий рік. Сподіваємося, ви зуміли оцінити достоїнства цієї дивовижної науки про природу, і більше - ви намагаєтесь, використовуючи набуті знання, усвідомлювати й поясню- вати явища та процеси, що відбуваються навколо. І знову з вами ваш помічник - підручник фізики. Нагадаємо його особливості. Усі параграфи підручника завершуються рубриками: "Підбиваємо підсумки", "Контрольні запитання", "Вправа". У рубриці "Підбиваємо підсумки" подано відомості про основні поняття та явища, з якими ви ознайомилися в параграфі. Отже, ви маєте можливість іще раз звернути увагу на головне. "Контрольні запитання" допоможуть з'ясувати, чи зрозуміли ви вивчений матеріал. Якщо ви зможете відповісти на всі запитання, то все гаразд; якщо ж ні, знову зверніться до тексту параграфа. Виявити свою компетентність і застосувати набуті знання на практиці допоможе матеріал рубрики "Вправа". Завдання цієї ру- брики диференційовані за рівнями складності - від доволі про- стих, що потребують лише уважності, до творчих, розв'язуючи які слід виявити кмітливість і наполегливість. Номер кожного завдання має свій колір (у порядку підвищення складності: синій, зелений, оранжевий, червоний, фіолетовий). Серед завдань є такі, що слугують для повторення матеріалу, який ви вже вивчали в курсах природознавства, математики або на попередніх уроках фізики. Фізика - наука насамперед експериментальна, тому в підручнику наявні експериментальні завдання. Обов'язково виконуйте експериментальні завдання та лабораторні роботи - і ви будете краще розуміти фізику. Чимало цікавого та корисного ви дізнаєтеся завдяки інтернет підтримці. Це відеоролики, що показують у дії той чи інший фізичний дослід або процес; інформація, яка допоможе вам у виконанні завдань; тренувальні тестові завдання з комп'ютерною перевіркою; приклади розв'язування задач. Матеріали, запропоновані наприкінці кожного розділу в рубриках "Підбиваємо підсумки розділу" і "Завдання для самоперевірки", будуть корисними під час повторення вивченого та в ході підготовки до кон- трольних робіт. Рубрика "Фізика в цифрах" слугує містком, що пов'язує новітні досягнення техніки з навчальним матеріалом параграфів. Для тих, хто хоче більше дізнатися про розвиток фізичної науки й техніки в Україні та світі, знайдеться чимало цікавого й корисного в рубриках "Фізика і техніка в Україні" та "Енциклопедична сторінка". Для тих, хто вже замислюється над вибором майбутньої професії та прагне знати більше про перспективи розвитку ринку праці, призна- чена рубрика "Професії майбутнього". Цікавої подорожі світом фізики, нехай вам щастить!

3. 4 ПЕРЕДМОВА РОЗДІЛ I Теми проектів 1. Вивчення фізичних характеристик влас ного тіла. 2. Резонанс: прояви і застосування. 3. Паски безпеки в транспорті. Теми рефератів і повідомлень 1. Час і його вимірювання. 2. Внесок космонавток і астронавток в освоєння космічного простору. 3. Внесок Амалі Еммі Нетер у розвиток теоретичної фізики. 4. Особливості конструкції високошвид кісного транспорту. 5. Рух у біологічних системах. 6. Сила тертя в техніці і природі. 7. Як "працює" парашут. 8. Навіщо спортсмени "закручують" м'яч. 9. Закони фізики і танцювальні рухи. 10. Важелі в живій природі. 11. Гідродинамічні характеристики крово носної системи. 12. Вплив звуку та інфразвуку на організми, шумове забруднення. 13. Ультразвук у медицині. Теми експериментальних досліджень 1. Залежність дальності польоту тіла від на прямку та значення початкової швидко сті його руху. 2. Створення штучної гравітації. 3. Залежність гальмівного шляху та часу гальмування від маси і швидкості тіла. 4. "Завдання" боксерських рукавичок і бинтів. 5. Аеродинамічні властивості паперових літачків. 6. Додавання гармонічних коливань, отри мання фігур Ліссажу. 7. Аналіз рівня шуму в шкільних приміщен нях. Рекомендації проектувальникам. РОЗДІЛ II Теми рефератів і повідомлень 1. Подорож у часі за теорією А. Ейнштейна. 2. Навіщо потрібні прискорювачі елемен тарних частинок. 3. Повчальні історії з життя першого кос монавта незалежної України Л. К. Ка денюка. 4. Придатні для життя планети. Як до них дістатися? 5. Темна енергія і темна матерія. 6. Всесвіт як результат Великого вибуху. РОЗДІЛ III Теми проектів 1. Дифузія та її значення. 2. Глобальне потепління: чи є загроза? 3. Вологість і температура повітря у при міщеннях, способи збереження тепла. Теми рефератів і повідомлень 1. Адіабатний процес у природі, техніці. 2. Аномальні властивості води. 3. "Жива" і "мертва" вода. 4. Капілярні явища в ґрунті. 5. Чому з'являються тріщини на стінах будинків. Як запобігти їх появі. 6. Фізика і хімія у процесах випікання та зберігання хліба. 7. Захист двигунів від перегріву. 8. Теплові процеси в тілі людини. 9. Порівняння економічної доцільності ви користання автомобілів із ДВЗ і електро мобілів. 10. Ваші поради прем'єр-міністру: чи до цільно розвивати альтернативну енер гетику в Україні. 11. Еволюція автомобільних двигунів. Теми експериментальних досліджень 1. Залежність температури кипіння від зов нішнього тиску, наявності домішок тощо. 2. Вирощування кристалів і вивчення їх фізичних властивостей. 3. Дослідження капілярних явищ. 4. Залежність швидкості випаровування води від різних факторів. РОЗДІЛ IV Теми проектів 1. Електростатичні явища та життєдіяль ність організмів. 2. Електростатичні явища навколо. 3. Трибоелектрика та її застосування. Теми рефератів і повідомлень 1. Електростатичні методи лікування. 2. Електричне поле в клітинах істот. 3. Увага: висока напруга. 4. Історія створення блискавковідводу. 5. Заземлення побутових електроприладів. 6. Земля - величезний конденсатор. Теми експериментальних досліджень 1. Дослідження взаємодії заряджених тіл. 2.  Виготовлення електроскопа. Дослі дження за його допомогою зарядже них тіл. 3. Різні способи візуалізації силових ліній електричного поля. Орієнтовні теми проектів, рефератів і повідомлень, експериментальних досліджень

4. 5 ВСТУП § 1. Зародження і розвиток фізики як науки Ще зовсім недавно люди навіть не могли мріяти про можливості, які мають зараз. Досягнення в таких галузях, як робототехніка, штучний інтелект, нанотехнології, 3D-друк, генетика, біотехнологія, сьогодні швидко взаємодоповнюються. Розумні си стеми, що вже створені або тільки створюються: будинки, фабрики, ферми й навіть міста - допоможуть вирішувати різні проблеми людства. Зрозуміло, що все зазна чене не може не впливати на формування світогляду сучасної людини. Разом із тим слід завжди пам'ятати, що нові відкриття - це не тільки прогрес, але й величезна відповідальність. У сучасному світі - бурхливому, суперечливому й разом з тим взаємозалежному - важливим є усвідомлення того, що світ пізнаваний, що випадковість не тільки плутає і порушує наші плани, але й створює нові можливості; що існують незмінні орієн тири-інваріанти; що в міру розвитку знань відбувається руйнування старих "рамок" наших уявлень. Передбачаємо ваше запитання: а до чого тут природничі науки? Спо діваємося, наприкінці 11 класу ви самі зможете на нього відповісти. А зараз лише зазначимо, що всі ці висновки випливають із істин, відкритих природничими науками, оскільки їх закономірності та принципи мають глобальний характер і тому виходять за межі власне наук. 1 Які етапи пройшла фізика під час свого розвитку Історія фізики - це довжелезна історія відкриттів. І з кожним із них глибшає наше розуміння природи. За будь-яким відкриттям стоїть конкретна людина, а частіше група людей, чиїми зусиллями фізика як наука підіймалася на новий щабель розвитку. Ви вже знаєте багато імен людей, чия діяльність сприяла прогресу фізичної науки. Спробуємо систе- матизувати знання про дослідників природи й першовідкривачів невідомого та простежимо, як накопичувалися фізичні знання.

5. Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 Із давніх часів до кінця XVI ст. Перед- історія фізики - це період накопичення фізичних знань, закладання наукових уяв- лень про властивості навколишнього світу. Величезний вплив на формування фізич- них понять і закономірностей здійснили мислителі Стародавньої Греції: Аристо тель, Архімед, Аристарх Самоський, Демо крит, Левкіпп, Піфагор, Птолемей, Евклід. Із кінця XIX/початку XX ст. Зв'язок властивостей простору-часу з енергією та імпульсом матеріальних тіл був установ- лений А. Ейнштейном у загальній теорії відносності. Учений узагальнив результати І. Ньютона щодо гравітаційної взаємодії, ув'язавши її з кривизною простору-часу. Фундамент квантової механіки на по- чатку XX ст. заклали М. Планк, А. Ейн штейн, Н. Бор, М. Борн. Із відкриттям А. Беккерелем радіоак- тивності почався розвиток ядерної фізики, сучасна фізика Ідея геліоцентричної (від грец. Helios - Сонце) будови світу. Теоретичне пояснен ня цієї ідеї з'явилося майже через 2000 років потому. бл. 460 - бл. 370 рр. до н. е. 384-322 рр. до н.е. бл. 310 - бл. 230 рр. до н. е. Джеймс Максвелл Створення теорії електромагніт ного поля, яка пояснювала всі відомі на той час факти й дозволя ла передбачати нові явища. 1831-1879 1871-1937 Аристарх Самоський який сприяв появі нових джерел енергії - атомної енергії та енер- гії ядерного синтезу. Відкриття, зроблені в ході досліджень ядер- них реакцій, започаткували фі- зику елементарних частинок. Сучасні уявлення про Великий вибух, чорні діри, розширення Всесвіту з прискоренням, про темну енергію пов'язані з пра- цями Е. Габбла, Р. Оппенгей мера, Х. Снайдера, Дж. Вілера, С. Гокінґа та ін. Ернест Резерфорд Установлення структури атома як системи, що складається з малого за розмірами ядра, яке має позитивний заряд, та електронів, заряджених негативно. Е. Резерфорд вважається "батьком" ядерної фізики. Ідея атомарної будови матерії. Експерименталь но цю ідею було підтверджено тільки на початку XX ст. становлення фізики Демокрит Узагальнення та систематизація знань у царині природничих наук. Праці Аристотеля до XVI ст. вважалися "безумовною істиною". Уявлення філософа про звукові хвилі збереглись і в сучасній фізиці. Аристотель 6

6. Запровадження поняття центра тяжіння, побудо ва теорії рівноваги важе ля, визначення моменту сил, відкриття законів плавання тіл. Здобутки вченого в інженерії - основа для багатьох су часних механізмів. Початок XVII ст. - 80ті рр. XVII ст. Роз- виток фізики як науки пов'язують з ім'ям Ґ. Ґалілея, експерименти якого заклали фундамент класичної механіки. Розвиток ремесел і судноплавства стимулював дослі- дження, що спираються на експеримент. У цей період створюють барометр (Е. Торрі челлі), формулюють газовий закон (Р. Бойль, Е. Маріотт), відкривають закон заломлення світла (В. Снелліус, Р. Декарт), розмежовують електричні та магнітні явища (В. Гільберт). Кінець XVII ст. - кінець XIX/початок XX ст. Період починається по- будовою першої фізичної (механічної) картини світу (І. Ньютон) і продов- жується бурхливим розвитком галузі фізики, пов'язаної з використанням теплових двигунів (Дж. Ватт, С. Карно). Вивчення електричних і маг- нітних явищ (Ш. Кулон, А. Ампер, Г. Ерстед, М. Фарадей) завершується створенням Дж. Максвеллом рівнянь електромагнітного поля, які стали теоретичною основою для сучасної електротехніки та радіозв'язку. 287-212 рр. до н. е. Архімед Ґалілео Ґалілей Ісаак Ньютон Альберт Ейнштейн Нільс Бор Відкриття принципу відносності в механіці, обґрунтування гелі оцентричної будо ви світу, створення телескопа, відкриття в астрономії, винайден ня термометра та ін. Розуміння будови Соняч ної системи, формулюван ня загальних уявлень про будову Всесвіту й основ них законів механіки, які визначили розвиток фізи ки на 300 років наперед. Створення квантової теорії планетарного атома, розроблення фізичних ідей квантової механіки. Один із засновників сучас ної теоретичної фізики; за словами самого вченого, справжня мета його до сліджень "завжди поляга ла в тому, щоб домогтися спрощення теоретичної фізики та її об'єднання в цілісну систему". 1564- 1642 1642-1727 1879-1955 1885-1962 класична фізика формування фізики як науки 7

7. 8 ВСТУП 2 які питання турбують сучасних фізиків Практично кожного дня з'являється нова інформація та нові знання про навколишній світ, причому їх обсяг настільки значний, що іноді вони застарівають раніше, ніж ми встигаємо про них дізнатися (рис. 1.1). Незважаючи на великий обсяг накопиче- них знань, сучасна фізика ще дуже далека від пояснення всіх явищ природи. Дотепер фізики не можуть пояснити природу темної матерії, по- ходження високоенергетичних космічних час- тинок та багато іншого. На думку британського фізика Стівена Гокінґа (1942-2018), "прогрес полягає не в заміні неправильної теорії на пра- вильну, а в заміні неправильної теорії на непра- вильну, але вже уточнену". Багато десятиліть учені намагаються створити теорію, яка пояснювала б Всесвіт, об'єднавши теорії фундаментальних взаємодій: сильної, слабкої, електромагнітної, гравітаційної. Певних успіхів у цьому напрямі вже досягнуто: у фізиці елементарних частинок створено Стан дартну модель - теорію, що об'єднує сильну, слабку й електромагнітну взаємодії елементар- них частинок. 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року рис. 1.1. За даними досліджень, обсяг інформації безперервно зростає. У наш час він подво юється кожні півтора року. Сучасна людина за місяць отримує стільки інформації, скільки людина XVII ст. отримувала протягом життя. Щоб рухатися в ногу із часом, слід невпинно займатися самоосвітою 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року

8. 9 § 1. Зародження і розвиток фізики як науки На сьогодні Стандартна модель узгоджується з експериментами, і не- давнє відкриття бозона Хіґґса є яскравим підтвердженням цього. Проте фі- зики намагаються вийти за межі цієї моделі та дізнатися про речі, які поки що пояснити не можуть, наприклад чому у світі практично немає античасти- нок й антиматерії. Тому нині в Європейській організації з ядерних досліджень (ЦЕРН) у Женеві активно проводять експерименти з дослідження процесів, що відбувалися під час зародження Всесвіту. Тож чекаємо на нові відкриття! контрольні запитання 1. Які етапи розвитку пройшла фізика як наука? Які ідеї розвивалися на кож- ному з етапів? 2. На яких проблемах зосереджена сучасна фізика? 3. Назвіть імена відомих вам учених-фізиків. У якій галузі фізики вони працювали? 4. Відкриття в яких галузях фізики дозволили створити побутові пристрої? Наведіть приклади. вправа № 1 1. У тексті § 1 названо ім'я лише одного філософа Стародавньої Греції, що висунув гіпотезу про атомарну будову речовини. Які ще філософи того часу висловлювали таку ідею? 2. Чим уславився Архімед як інженер? Які його винаходи зараз можна побачити навіть на дитячих майданчиках? 3. Уявіть, що ви SMM-менеджер освітнього закладу, і напишіть переконли- вий пост на тему "Чому дизайнерові (чи будь-якому іншому сучасному фахівцю) необхідно вивчати фізику". 4. Унаслідок неправильного використання технологій загинули і ще можуть загинути тисячі людей, змінилися і можуть змінитися на гірше долі міль- йонів. Наведіть приклади на підтвердження або спростування цієї тези. Проведіть із друзями дискусію на тему "Чи може науково-технічний про- грес довести людство до глобальної катастрофи". Сформулюйте та запишіть основні результати обговорення. 5. Чи стикалися ви з неправдивою інформацією в Інтернеті? Якщо так, то що саме допомогло вам з'ясувати її неправдивість? Сформулюйте свої поради з цього приводу. Фізика і техніка в Україні інститут теоретичної фізики імені м. м. боголю- бова нанУ (Київ) - провідний науковий центр із фундаментальних проблем теоретичної, математич ної та обчислювальної фізики, створений у 1966 р. Засновником інституту та його першим директором був усесвітньо відомий фізиктеоретик і математик, академік Микола Миколайович Боголюбов. Тематика наукових досліджень інституту охоп лює широке коло проблем астрофізики й космоло гії, фізики високих енергій, теорії ядерних систем, квантової теорії молекул і кристалів. В інституті працює Науковоосвітній центр для обдарованих школярів і студентів.

9. 10 ВСТУП § 2. метОди наУкОвОГО піЗнання. фіЗичні величини та Їх вимірЮвання. невиЗначенОсті вимірЮвань Чим відрізняється мова фізики (та й будьякої іншої точної науки) від звичайної мови? Мова фізики інтернаціональна: вона створювалася найкращими умами всіх народів, її од нозначно розуміють у будьякому куточку нашої планети. Мова фізики об'єктивна: кожне її поняття має один зміст, який може змінитися (найчастіше - розширитися) тільки завдяки дослідам. Як і методи наукового пізнання, мова фізики народилася з практики. Про методи фізичних досліджень і деякі поняття мови фізики ви згадаєте в цьому параграфі. 1 Що таке фізичне дослідження і якими є його методи Згадаємо, із чого починається дослідницька робота вчених. Перш за все - це спостереження за певним явищем (тілом або матеріалом) і мірку- вання над його сутністю. Спостереження - це сприйняття природи з метою одержання первинних даних для подальшого аналізу. Далеко не завжди спостереження ведуть до правильного висновку. Тому, щоб спростувати або довести власні висновки, учений проводить фізичні дослідження. Фізичне дослідження - це цілеспрямоване вивчення явищ і властивостей природи засобами фізики. Методи фізичних досліджень експериментальний теоретичний Експеримент - дослідження фізич- ного явища в умовах, які перебувають під контролем ученого. У своїй основі фізика є експеримен- тальною наукою: більшість її законів ґрунтуються на фактах, виявлених дослідним шляхом. Аналіз отриманих у результаті експе- риментів даних, формулювання зако- нів природи, пояснення певних явищ і властивостей на основі цих законів, а головне - передбачення й теоре- тичне обґрунтування (із широким використанням математики) нових явищ і властивостей. Які спостереження, теоретичні й експериментальні дослідження ви провели б, щоб дослідити світіння звичайної лампи розжарення? Теоретичні дослідження проводять не з конкретним фізичним тілом, а з його ідеалізованим аналогом - фізичною моделлю, яка має враховувати не- велику кількість основних властивостей досліджуваного тіла. Так, вивчаючи рух автомобіля, ми інколи використовуємо його фізичну модель - матері альну точку (рис. 2.1, а). Цю модель застосовують, якщо розміри тіла не є сут- тєвими для теоретичного опису руху автомобіля, тобто в моделі "матеріальна Як і методи наукового пізнання, мова фізики народилася

10. 11 точка" враховують тільки масу тіла, а його форму та розміри до уваги не беруть. А от якщо необхідно визначити, як на рух автомобіля впливає опір повітря, доцільно застосовувати вже іншу фізичну модель - вона має врахову- вати і форму, і розміри автомобіля (рис. 2.1, б), але не буде враховувати, наприклад, розташу- вання пасажирів у салоні. Чим більше обрано відповідних параметрів для дослідження фізич- ної системи "автомобіль", тим краще можна пе- редбачити "поведінку" цієї системи. Чи доцільно використовувати модель "мате- ріальна точка", якщо інженери мають розра- хувати стійкість автомобіля? 2 як виміряти фізичну величину Описуючи, наприклад, рух автомобіля, ми обов'язково використовуємо певні кількісні характеристики: швидкість, прискорення, час руху, силу тяги, потужність тощо. Із поперед- нього курсу фізики ви знаєте, що кількісну міру певної властивості тіла, певного фізич ного процесу або явища називають фізичною величиною. Значення фізичної величини встановлю- ють у ході вимірювання. Вимірювання бувають прямі і непрямі. У разі прямих вимірювань величину по- рівнюють із її одиницею (метром, секундою, кілограмом, ампером тощо) за допомогою вимі- рювального приладу, проградуйованого у від- повідних одиницях (рис. 2.2). Назвіть кілька фізичних величин, значення яких ви знаходили за допомогою прямих ви- мірювань. У яких одиницях вимірюють ці величини? якими приладами? У разі непрямих вимірювань величину об- числюють за результатами прямих вимірювань інших величин, пов'язаних із вимірюваною ве- личиною певною функціональною залежністю. Так, щоб обчислити середню густину ρ тіла, потрібно за допомогою терезів виміряти його масу m, за допомогою, наприклад, мензурки ви- міряти об'єм V, а потім масу поділити на об'єм: ρ = m V . рис. 2.1. Визначаючи швидкість і час руху автомобіля, можна застосовувати фізичну модель "матеріальна точка" (а); визнача ючи аеродинамічні властивості автомобіля, цю фізичну модель застосовувати не можна (б) рис. 2.2. Сучасні прилади для прямого вимірювання темпе ратури (а); маси (б); швидкості руху (в) а б в б § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... в а

11. 12 ВСТУП 3 побудова системи одиниць Завдання вибудувати систему одиниць на науковій основі було поставлено перед фран- цузькими вченими наприкінці XVIII ст., після Великої французької революції. У результаті з'явилася метрична система одиниць. У 1960 р. було створено Міжнародну систему одиниць СІ, яка згодом стала у світі домінуючою. Історично одиниці фізичних величин пов'язували з певними природними тілами або процесами. Так, 1 метр був пов'язаний із розмірами планети Земля, 1 кілограм - із певним об'ємом води, 1 секунда - з добовим обертанням Землі. Потім для кожної одиниці створювали еталон - засіб (або комплекс засо бів) для відтворення та зберігання одиниці фі зичної величини. Основні еталони зберігалися (і зберігаються зараз) у Міжнародному бюро мір і ваг (м. Севр, Франція). Зараз дедалі більше поширюються методи побудови системи одиниць, які ґрунтуються на особливостях випромінювання та поширення електромагнітних хвиль і на фундаментальних фізичних константах. Розглянемо основні етапи побудови си стеми одиниць на прикладах метра і кілограма. Нагадаємо, що для зручності запису великих і малих значень фізичних величин використовують кратні та частинні одиниці. Кратні одиниці є більшими за основні оди ниці в 10, 100, 1000 і більше разів. Частинні одиниці є меншими за основні одиниці в 10, 100, 1000 і більше разів. Основні одиниці СІ  кілограм (1 кг, 1 kg) одиниця маси  метр (1 м, 1 m) одиниця довжини  секунда (1 с, 1 s) одиниця часу  ампер (1 А, 1 А) одиниця сили струму  моль (1 моль, 1 mol) одиниця кількості речовини  кельвін (1 К, 1 K) одиниця температури  кандела (1 кд, 1 kd) одиниця сили світла Спеціальний відрізок, калібрований за довжиною. Довжину цього відрізка визначено як 1 метр Платиновоіридієвий циліндр, діаметр і висота якого 39 мм. Масу цього зразка визначено як 1 кілограм 1 метр дорівнює шляху, який проходить світло у вакуумі за інтервал часу 1/299 792 458 секунди Поки залишається платино воіридієвий циліндр, але планується пов'язати 1 кілограм зі сталою Планка або з числом Авогадро 1 метр Довжина 1/10 000 000 частини чверті меридіана Землі, який про ходить через Париж (Франція) 1 кілограм Маса 1 літра чистої води за температури 4 °С й атмосферного тиску 760 мм рт. ст. Створений у 1899 р. Використовувався в 1899-1960 рр.

12. 13 § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... Назви кратних і частинних одиниць містять певні префікси. Наприклад, кілометр (1000 м, або 103 м) - кратна одиниця довжини, міліметр (0,001 м, або 10-3 м) - частинна оди- ниця довжини (див. табл. 1). 4 Похибки вимірювань У ході вимірювання будь-яких фізич- них величин зазвичай виконують три послі- довні операції: 1) вибір, перевірка та встанов- лення приладу (приладів); 2) зняття показів приладів; 3) обчислення шуканої величини за результатами вимірювань (у разі непрямих вимірювань); 4) оцінювання похибки. Наприклад, слід виміряти відстань близько 5 м. Зрозуміло, що для цього не треба брати учнівську лінійку, - зручніше скори статися рулеткою. Усі прилади мають певну точність. Відстань у 5 м, як правило, не по- трібно визначати з точністю до міліметра, тому шкала рулетки може й не містити відповідних поділок. А от якщо для полагодження лаборатор- ного крана необхідно визначити розмір дрібної шайби, доцільно скористатися штангенцирку- лем (див. рис. 2.3). Але навіть за допомогою надточного приладу не можна здійснити вимірювання абсолютно точно. Завжди є похибки (невизна- ченості) вимірювань - відхилення значення виміряної величини від її істинного значення. Модуль різниці між виміряним xвим( ) та іс тинним (x) значеннями вимірюваної вели чини називають абсолютною похибкою вимірювання ∆x : ∆x x x= −вим Відношення абсолютної похибки до виміря ного значення вимірюваної величини назива ють відносною похибкою вимірювання εx : εx x x = ∆ вим , або у відсотках: εx x x = ⋅ ∆ вим 100% Таблиця 1 Префікси для утворення назв кратних і частинних одиниць Пре- фікс Позна- чення Множ- ник ато- а 10-18 фемто- ф 10-15 піко- п 10-12 нано- н 10-9 мікро- мк 10-6 мілі- м 10-3 санти- с 10-2 кіло- к 103 мега- М 106 гіга- Г 109 тера- Т 1012 пета- п 1015 екса- е 1018 Рис. 2.3. Штангенциркуль. Точність вимірювання зображе ним приладом - соті частки міліметра

13. 14 ВСТУП Похибки в ході вимірювань бувають випадкові і систематичні. Випадкові похибки Систематичні похибки Випадкові похибки пов'язані з процесом вимі рювання: вимірюючи рулеткою відстань, не- можливо прокласти рулетку ідеально рівно; відлічуючи час секундоміром, неможливо його миттєво ввімкнути та вимкнути, й т. д.   Щоб результати були точнішими, вимірю- вання проводять кілька разів і визначають середнє значення вимірюваної величини: x x x x x N N вим сер= = + + +1 2 ... , де x1, x2, ... xN - результати кожного з N ви- мірювань.   У даному разі випадкову абсолютну похибку ∆xвип можна визначити за формулою: ∆x x x x x x x N N вип вим вим вим = +− + − + −1 2 ...   Якщо вимірювання проводилося один раз, то вважатимемо, що випадкова похибка дорівнює половині ціни поділки шкали приладу. Систематичні похибки пов'я зані насамперед із вибором приладу: неможливо знайти ру- летку з ідеально точною шкалою, ідеально рівноплечі важелі тощо. Систематичні похибки визнача- ються класом точності приладу, тому їх часто називають похиб ками приладу.   У процесі експлуатації точ- ність приладів може зменшува- тися, тому їх необхідно періо- дично калібрувати за допомогою спеціального обладнання.   Абсолютні похибки деяких приладів, що використовують у школі, наведено в табл. 2. Якщо використовуються інші прилади, вважатимемо, що похибка при- ладу дорівнює половині ціни по ділки шкали цього приладу. Абсолютна похибка прямого вимірювання (∆x) враховує як систематичну похибку, зумовлену приладом (∆xприл), так і випадкову похибку (∆xвип), зумовлену процесом вимірювання: ∆ ∆ ∆x x x= +прил вип . Зверніть увагу! Наведені формули є дуже спрощеними. Учені використовують значно складніші формули та методи розрахунків похибок. Таблиця 2. Абсолютні похибки деяких фізичних приладів Фізичний прилад Ціна поділки шкали приладу Абсолютна похибка приладу Лінійка учнівська 1 мм ±1 мм Стрічка вимірювальна 0,5 см ±0,5 см Штангенциркуль 0,1 мм ±0,05 мм Циліндр вимірювальний 1 мл ±1 мл Секундомір 0,2 с ±1 с за 30 хв Динамометр навчальний 0,1 Н ±0,05 Н Термометр лабораторний 1 °С ±1 °С 5 Як визначити похибки непрямих вимірювань Багато фізичних величин неможливо виміряти безпосередньо. Їх не пряме вимірювання має два етапи: 1) методом прямих вимірювань знаходять значення певних величин, наприклад x, у; 2) за відповідною формулою

14. 15 обчислюють шукану величину f. Як у та- кому випадку визначити абсолютну ∆f і відносну εf похибки? yy Відносну похибку визначають за пев- ними формулами (див. табл. 3). yy Абсолютну похибку визначають за відносною похибкою: ∆f ff= ⋅ε вим yy Якщо експеримент проводять, щоб з'ясувати, чи справджується певна рівність (наприклад, X Y= ), то відносну похибку експериментальної перевірки рівності X Y= можна оцінити за формулою: ε = − ⋅ X Y 1 100% 6 Як правильно записати результати Абсолютна похибка експерименту ви- значає точність, із якою є сенс обчислювати вимірювану величину. Абсолютну похибку ∆x зазвичай округлюють до однієї значущої цифри із за вищенням, а результат вимірювання xвим - до величини розряду, який залишився в абсолютній похибці після округлення. Остаточний результат х записують у ви- гляді: x x x= ±вим ∆ Таблиця 3. Деякі формули для визначення відносної похибки Функціо- нальна залежність Відносна похибка f x y= + εf x y x y = ∆ + ∆ + f x y= − εf x y x y = ∆ + ∆ − f xy= ε ε εf x y= + f x y = f xn = ε εj xn= xвим - ∆x xвим + ∆x 2∆x xвим Рис. 2.4. Абсолютна похибка визначає інтервал, у якому перебуває істинне значення вимірюваної величини § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... Абсолютна похибка - додатна величина, тому x x x= +вим ∆ - най більше ймовірне значення, а x x x= −вим ∆ - найменше ймовірне значення вимірюваної величини (рис. 2.4). Приклад. Нехай вимірювали прискорення вільного падіння (g). Після обробки експериментальних даних отримали: gвим = 9,736 м/с2; ∆g = 0,123 м/с2. Абсолютну похибку слід округлити до однієї значущої цифри із зави- щенням: ∆g = 0,2 м/с2. Тоді результат вимірювання округлюється до того ж розряду, що й розряд похибки, тобто до десятих: gвим = 9,7 м/с2. Відповідь за підсумками експерименту слід подати у вигляді: g = ±( )9 7 0 2, , м/с2. Від- повідно істинне значення прискорення вільного падіння міститься в інтер валі від 9,5 м/с2 до 9,9 м/с2 (рис. 2.5). 9,5 9,99,8 g, м с2 Рис. 2.5. Табличне значення: gтабл = 9,8 м/с2 - належить до інтервалу [9,5; 9,9] м/с2, тому можна сказати, що результат експерименту (gвим = 9,7 м/с2) збігся з табличним у межах похибки вимірювань

15. 16 ВСТУП підбиваємо підсумки yy Фізичне дослідження - це цілеспрямоване вивчення явищ і власти- востей природи засобами фізики. Існують два методи фізичних досліджень: теоретичний та експериментальний. В основі будь-якого теоретичного до- слідження лежить ідеалізований об'єкт - фізична модель. yy У ході будь-якого вимірювання обов'язково є похибки: випадкові, пов'язані з процесом вимірювання, і систематичні, пов'язані з вибором при- ладу для вимірювання. yy Абсолютна похибка експерименту визначає інтервал, у якому перебу- ває істинне значення вимірюваної величини, та обчислюється за формулою: ∆ ∆ ∆x x x= +вип прил . Відносна похибка характеризує якість вимірювання, до- рівнює відношенню абсолютної похибки до середнього значення вимірюваної величини і подається у відсотках: εx x x = ⋅ ∆ вим 100 %. контрольні запитання 1. Назвіть основні методи фізичних досліджень. Наведіть приклади. 2. На- ведіть приклади фізичних моделей. Чому фізична модель - це ідеалізова- ний об'єкт? 3. Назвіть основні одиниці СІ та відповідні їм фізичні величини. 4. Які види похибок вимірювань ви знаєте? 5. Як визначити випадкову по- хибку вимірювання? 6. Чим визначається абсолютна систематична похибка? 7. Що називають відносною похибкою вимірювання? 8. Як правильно округ- лити й записати результати вимірювань? вправа № 2 1. Щоб довести закон збереження механічної енергії, провели експеримент. За отриманими даними середня енергія системи тіл до взаємодії дорівнювала 225 Дж, а після взаємодії - 243 Дж. Оцініть відносну похибку експерименту. 2. Визначаючи діаметр дроту за допомогою штангенциркуля, вимірювання проводили чотири рази. Було одержано такі результати: d1 2 2= , мм; d2 2 1= , мм; d3 2 0= , мм; d4 2 0= , мм. 1) Обчисліть середнє значення діаметра дроту, випадкову похибку вимірювання, абсолютну та відносну похибки вимірювання. 2) Округліть одержані результати й запишіть результат ви- мірювання. § 3. скалярні і вектОрні величини До розуміння того, що для описування природи потрібно вико ристовувати мову математики, учені дійшли давно. Власне, певні розділи математики було створено для того, щоб описувати при роду стислою й доступною мовою. Так, для визначення миттєвої швидкості, роботи змінної сили, об'єму тіл неправильної форми та ін. було створено диференціальне та інтегральне числення. Для наочнішого описування фізичних процесів навчилися бу дувати графіки функцій, а для швидкої обробки результатів екс перименту придумали методи наближених обчислень. Згадаємо скалярні та векторні величини, без яких вам не обійтися в ході вивчення курсу фізики 10 класу. y Л. Д. Ландау (1908-1968), лауреат Нобелівської премії з фізики

16. 17 § 3. Скалярні і векторні величини 1 Скалярні і векторні величини Фізичні величини, які використовують у фізиці для кількісної характеристики фі- зичних явищ і об'єктів, поділяються на два великі класи: скалярні величини і векторні величини. До скалярних величин, або скалярів (від латин. scalaris - східчастий), належать ве- личини, які визначаються тільки значенням. Наприклад, маса тіла - скалярна величина, і якщо ми говоримо, що маса тіла дорівнює двом кілограмам ( m = 2  кг), то повністю ви- значаємо цю величину. Додати дві скалярні фізичні величини означає додати їх значення, подані в однакових одиницях. Зрозуміло, що додавати можна тільки однорідні скаляри (наприклад, не можна додавати масу до часу, а густину до роботи тощо). Для визначення векторних величин важливо знати не тільки їх значення, але й напрямки. Вектор (від латин. vector - но- сій) - це напрямлений відрізок, тобто відрі зок, що має і довжину, і напрямок. Довжину напрямленого відрізка називають модулем вектора. Позначають векторні величини літе- рами грецького та латинського алфавітів, над якими поставлено стрілки, або напівжирними літерами. Наприклад, швидкість записують так:  v або v; модуль вектора швидкості відповідно позначають як v. Правила додавання (віднімання) векто- рів відрізняються від правил додавання (від- німання) скалярних величин.  a  a  b  b    c a b = + Рис. 3.2. Визначення суми двох векторів  a і  b за правилом трикутника:    c a b= +  a  b  c     d = a b c + + Рис. 3.3. Визначення суми трьох векторів  a ,  b і  c:     d = a b c+ +  a  a  b  b    c a b = + Рис. 3.1. Визначення суми двох векторів  a і  b за правилом паралелограма:    c a b= + Суму двох векторів визначають за правилом паралелограма або за пра вилом трикутника (рис. 3.1, 3.2). Як визначити суму кількох векторів, по- казано на рис. 3.3, як визначити різницю двох векторів, показано на рис. 3.4. У результаті множення векторної величини  a на скалярну величину k виходить вектор  c (рис. 3.5). Зверніть увагу! Одиниця добутку векторної і скалярної величин ви- значається як добуток одиниці однієї величини на одиницю іншої. Напри- клад, потрібно знайти переміщення літака, який протягом 0,5 год летить на північ зі швидкістю 500 км/год. Вектор переміщення:   s vt= . Оскільки t 0, то вектор переміщення  s буде напрямлений у той самий бік, що й вектор швидкості  v, а модуль вектора переміщення дорівнюватиме: s vt= = ⋅ =500 0 5 250км/год год км, .

17. 18 ВСТУП 2 як знайти проекції вектора на осі координат Із векторами здійснювати математичні операції набагато складніше, ніж зі скалярами, тому в ході розв'язування задач від векторних фізичних величин переходять до їх проекцій на о сі координат. Нехай вектор  a лежить у площині XОY (рис. 3.6). Опустимо з точки А (початок вектора  a ) і точки В (кінець вектора  a ) перпендику- ляри на вісь ОX. Основи цих перпендикулярів - точки А1 і В1 - це проекції точок А і В на вісь ОX, а відрізок А1В1 - проекція вектора  a на вісь ОX. Проекцію вектора позначають тією самою літерою, що й вектор, із зазна- ченням у нижньому індексі осі, наприклад: ax . Якщо з кінців вектора  a побудувати перпендикуляри до осі ОY, дістанемо відрізок А2В2 - проекцію вектора  a на вісь ОY ( ay ). Знак проекції вектора залежить від напрямків вектора й осі коорди- нат. Проекція вектора на вісь координат вважається додатною, якщо від проекції початку вектора до проекції його кінця треба рухатися в напрямку осі координат; проекція вектора вважається від'ємною, якщо від проекції початку вектора до проекції кінця вектора треба рухатися проти напрямку осі координат (див. рис. 3.6). У загальному випадку проекцію вектора визначають звичайними гео- метричними методами (рис. 3.7, а). На практиці часто доводиться мати справу з випадками, коли вектор паралельний осі координат або перпендикулярний до неї. Якщо вектор паралельний осі координат, а його напрямок збігається з напрямком осі, то його проекція на цю вісь додатна й дорівнює модулю вектора (рис. 3.7, б). Якщо напрямок вектора протилежний напрямку осі координат, то його проекція на цю вісь дорівнює модулю вектора, взятому з протилежним знаком (рис. 3.7, в). Якщо ж вектор перпендикулярний до осі координат, то його проекція на цю вісь дорівнює нулю (рис. 3.7, г). Дуже важливою властивістю проекцій є те, що проекція суми двох векторів (рис. 3.8) або кількох векторів на координатну вісь дорівнює рис. 3.5. Визначення добутку векто ра  a на скаляр k: модуль вектора  c дорівнює добутку модуля скаляра і модуля вектора  a , тобто c k a=  a   c ka=  a   c ka= Вектори  c і  a напрямлені про- тилежно, якщо k 0. Вектори  c і  a співнапрямлені, якщо k 0. рис. 3.4. Два способи визначення різниці двох векторів: а - до вектора  a додають вектор, протилежний вектору  b, тобто:    c a b= + −( )   c a b= − ; б - вектори  a і  b розміщують так, щоб вони виходили з однієї точки, вектор  c , що з'єднує кінець вектора  b із кінцем вектора  a , і є вектором різниці векторів  a і  b , тобто    c a b= −  a  b  a −  b  a  b cab=− cab=− а б

18. 19 § 3. Скалярні і векторні величини алгебраїчній сумі проекцій цих векторів на дану вісь. Саме ця властивість дозволяє замі- нювати в рівнянні векторні величини їх про- екціями - скалярними величинами і далі розв'язувати одержане рівняння звичайними алгебраїчними методами. підбиваємо підсумки yy Фізичні величини поділяються на ска- лярні і векторні. yy Додати дві скалярні величини означає додати їх значення. Додавати можна скалярні величини, подані в одних одиницях. yy Векторні величини мають значення (мо- дуль) і напрямок. yy Суму векторів визначають за правилом паралелограма або за правилом трикутника. контрольні запитання 1. Які фізичні величини називають скаляр- ними? векторними? Наведіть приклади. 2. Як знайти суму векторів? різницю векторів? до- буток вектора та скаляра? 3. Як знайти про- екції вектора на о сі координат? вправа № 3 1. Чи можна додавати площу і об'єм? вектор імпульсу й енергію? вектор швидкості і вектор сили? енергію і роботу? Чому? 2. Перенесіть у зошит рис. 1. Для кожного випадку знайдіть суму та різницю двох векторів. 3. Знайдіть проекції векторів на о сі коорди- нат (рис. 2). б  a  b в  a  b а  a  b Рис. 1  a  b  c Рис. 2  d  s  l x, м y, м 1 1 0 рис. 3.6. Визначення проекцій вектора на осі координат: ax - проекція вектора  a на вісь ОX, ax 0; ay - проекція векто ра  a на вісь ОY, ay 0 XO Y A2 ay ax B2 A1 B1  a B A рис. 3.7. Визначення проекцій вектора на осі координат XO Y by=bsina a a bx =bcosa  b  a ax =a  b bx =-b  c  d cx =0 dx =0 рис. 3.8. Проекція суми векторів дорівнює сумі проекцій векторів, що додаються: якщо    c a b= + , то c a bx x x= +  a cx =ax +bx ax bx    c a b= + O O O O X X X X а б г в  b

19. 20 Рис. 4.1. На перехресті не відбулося жодної дорож ньо-транспортної пригоди, оскільки всі учасники руху правильно розв'язали основну задачу механіки РОЗДіЛ I. Механіка Частина 1. Кінематика § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики Уявіть, що виникла аварійна ситуація, коли на одній колії опинилися два поїзди: товар ний рухається зі швидкістю 50 км/год, а позаду нього, на відстані 1 км, їде експрес зі швидкістю 70 км/год. Машиніст експреса починає гальмувати. Чи є неминучою ката строфа? Скільки часу потрібно експресу для зупинки? Який шлях подолає за цей час товарний поїзд? Яку найменшу відстань має подолати експрес до зупинки? Від чого це залежить? Згадаємо, що на ці та багато інших подібних питань відповідає розділ фізики, який називають "Механіка". 1 Що вивчає механіка Механіка - наука про механічний рух матеріальних тіл і про взаємодії, які при цьому відбуваються між тілами. Основна задача механіки - пізнати закони механічного руху тіл, вза- ємодій між тілами, передбачати поведінку тіл на основі законів механіки, визначати механічний стан тіла (координати та швидкість руху) в будь-який момент часу (див., наприклад, рис. 4.1). Механіка у своєму складі має кілька розділів, зокрема кінематику - розділ механіки, який вивчає рух тіл і при цьому не розглядає причин, якими цей рух викликаний. Інакше кажучи, кінематика не відповідає на запитання на зразок: "Чому саме через 2 км зупиниться експрес?", - вона тільки описує рух. А от причини зміни руху тіл розглядає розділ механіки, який називають динаміка. 2 Складники системи відліку Механічний рух - зміна з часом положення тіла (або частин тіла) в просторі відносно інших тіл. Тіло, відносно якого розглядають рух усіх інших тіл, про які йдеться в певній задачі, називають тілом відліку. Щоб визначити положення тіла в просторі в даний момент часу, з тілом відліку пов'язують систему коор динат, яку задають за допомогою однієї, двох або трьох координатних осей (відповідно одновимірну, двовимірну або тривимірну систему координат), і прилад для відліку часу (годинник, секундомір тощо).

20. 21 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики Тіло відліку, пов'язані з ним система координат і прилад для відліку часу утво рюють систему відліку (див. рис. 4.2). Доки не обрано систему відліку, неможливо стверджувати, рухається тіло чи перебуває в стані спокою. Наприклад, люди, що сидять у тролейбусі, не рухаються відносно одне одного, але разом із тролейбусом вони рухаються відносно полотна дороги. Розгляньте рис. 4.2. Назвіть тіла або частини тіл, які здійснюють механічний рух. Відносно яких тіл ви розглядали ці рухи? 3 коли розмірами тіла можна знехтувати Будь-яке фізичне тіло складається з величезної кількості частинок. Наприклад, в 1 см3 води міститься понад 3·1022 молекул. Це в багато разів більше, ніж кількість людей на Землі (7,6·109, або 7,6 млрд осіб). А щоб ви- значити розташування тіла в просторі, потрібно, говорячи строго, визначити розташування кожної його точки. Тож як розв'язати основну задачу меха- ніки? З попереднього курсу фізики ви знаєте, що досить часто тіло уявно замінюють його фізичною моделлю - матеріальною точкою. Матеріальна точка не має розмірів, а її маса дорівнює масі тіла. X,м Y,м 0 1 1 рис. 4.2. Складники системи відліку: тіло відліку, система координат, прилад для відліку часу Система координат Прямокутну (декартову) тривимірну систему координат зада ють за допомогою трьох взаємно перпендикулярних коорди натних осей (ОX, ОY, ОZ), що перетинаються в одній точці - в початку відліку. Уздовж осей відкладають відстані в обраній шкалі довжин, наприклад у метрах. Тіло відліку Обираючи тіло відліку, керуються мір куваннями зручності. Так, розглядаючи рух тролейбуса між двома зупинками, за тіло відліку доцільно взяти тіло, неру хоме відносно Землі, наприклад дерево. А от якщо розглядати рух людини, що йде по салону тролейбуса, за тіло відліку зручно обрати тіло, нерухоме відносно тролейбуса, наприклад водія. 11 Прилад для відліку часу Зміна положення тіла відбуваєть ся не миттєво, тому для дослі дження механічного руху необхід ний прилад для відліку часу. Z,м

21. 22 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 Матеріальна точка - це фізична модель тіла, розмірами якого в умовах задачі можна знехтувати. Те саме тіло в умовах однієї задачі можна вважати матеріальною точ- кою, а в умовах іншої - не можна (див. рис. 4.3). Далі, якщо не буде спе ціальних застережень, розглядаючи рух тіла та визначаючи його коорди нати, вважатимемо дане тіло матеріальною точкою. Переміщення  s Астероїд Бенну а б Діаметр - 560 м Шлях l Траєкторія Венера Бенну Марс Сонце Земля 8 вересня 2016 р. на астероїд Бенну стартувала амери- канська міжпланетна станція. Узяття ґрунту заплановано на 2019 р., повернення на Землю - на 2023 р. рис. 4.3. Досліджуючи рух астероїда бенну по орбіті, розміром астероїда можна знехтувати та вважати його матеріальною точкою (а); плануючи спуск на астероїд робота, розмірами астерої да нехтувати не можна (б) Уявну лінію, в кожній точці якої послідовно перебувала матеріальна точка під час руху, називають траєкторією руху. Наприклад, траєкторією руху астероїда Бенну є еліпс (жовта лінія на рис. 4.3, а). Якщо визначити довжину ділянки траєкторії, яку описав астероїд, на- приклад, за три земні місяці, знайдемо шлях l, який подолав астероїд за цей час (l ≈ 262 млн км) (оранжево-жовта лінія на рис. 4.3, а). Шлях - це фізична величина, яка дорівнює довжині траєкторії або довжині її певної ділянки. 4 переміщення. проекція переміщення З'єднаємо напрямленим відрізком (вектором) положення астероїда на момент початку спостереження з його положенням наприкінці спостереження (див. рис. 4.3, а). Цей вектор - переміщення астероїда за даний інтервал часу. Переміщення  s - це векторна величина, яку графічно подають у вигляді напрямленого відрізка прямої, який з'єднує початкове і кінцеве положення матеріальної точки. Переміщення вважають заданим, якщо відомі напрямок і модуль пере міщення. Модуль переміщення s - це довжина вектора переміщення. Одиниця модуля переміщення в СІ - метр: s[ ]=1 м (m)*. * Тут і далі в дужках наведено міжнародні позначення одиниць СІ.

22. 23 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики У більшості випадків вектор переміщення не напрямлений уздовж траєкторії руху тіла: шлях, пройдений тілом, зазвичай більший, ніж модуль переміщення (див. рис. 4.3, а). Шлях і модуль переміщення виявляються рів- ними, тільки коли тіло рухається вздовж пря- мої в незмінному напрямку. Наведіть приклади руху тіл, за якого: а) шлях дорівнює модулю переміщення; б) шлях є більшим за модуль переміщення; в) модуль переміщення дорівнює нулю. Якщо відомі початкові координати і пере- міщення тіла на даний момент часу, можна ви- значити положення тіла в цей момент часу, тобто розв'язати основну задачу механіки. Однак за формулами, записаними у векторному вигляді, здійснювати обчислення доволі складно, адже в цьому випадку доводиться постійно врахову- вати напрямки векторів. Тому для розв'язування задач використовують проекції вектора перемі щення на осі координат (рис. 4.4). 5 У чому полягає відносність механічного руху Траєкторія, шлях, переміщення, а отже, швид кість руху тіла залежать від вибору системи відліку - в цьому полягає відносність механіч- ного руху. Переконайтесь у відносності механічного руху: розгляньте рух точки A на лопаті гвинта гелікоптера під час його вертикального зльоту, прийнявши, що за час спостереження гвинт ге- лікоптера зробив три оберти (рис. 4.5). Система відліку "Гелікоптер": yy траєкторія руху точки А - коло; yy шлях l - три довжини кола: l R= ⋅3 2π ; yy модуль переміщення s=0. Система відліку "Земля": yy траєкторія руху точки А - гвинтова лінія; yy шлях l - довжина гвинтової лінії; yy модуль переміщення s - висота, на яку піднявся гелі- коптер: s=h. рис. 4.5. Траєкторія, шлях і переміщення гелікоптера в різних системах відліку  s A A A рис. 4.4. Координатний метод визначення положення тіла yy У будь-який момент часу координати тіла можна ви- значити за формулами: x x sx= +0 ; y y sy= +0 X0 x y x0 y0 sy sx Y  s yy s sx = , якщо напрямок пе- реміщення збігається з на- прямком осі координат: X0 xx0 sx  s yy s sx = − , якщо напрямок переміщення протилежний напрямку осі координат: X0 xx0 sx  s

23. 24 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 6 Згадуємо види механічного руху Ви знаєте, що за характером руху розрізняють рівномірний і нерівно мірний рухи, за формою траєкторії - прямолінійний і криволінійний рухи. Уважно розгляньте таблицю нижче та дайте означення деяких меха- нічних рухів: рівномірного прямолінійного, рівномірного криволінійного, нерівномірного прямолінійного, нерівномірного криволінійного. Наведіть власні приклади таких рухів. (Червоні точки в таблиці показують поло- ження тіла через деякі рівні інтервали часу.) Нерівномірний рух - рух, під час якого матеріальна точка за рівні інтервали часу долає різний шлях Прямолінійний рух Траєкторія руху - пряма лінія Криволінійний рух Траєкторія руху - крива лінія 1 2 3 4 5 6 1 2 3 4 5 68 7 9 Рівномірний рух - рух, під час якого матеріальна точка за будь-які рівні інтервали часу долає однаковий шлях Прямолінійний рух Траєкторія руху - пряма лінія Криволінійний рух Траєкторія руху - крива лінія 1 1 5 5 2 2 6 6 3 3 7 7 4 4 Нам здається очевидним, що час руху тіла не залежить від вибору системи відліку. Тобто інтервал часу між дво ма даними подіями в усіх системах відліку має те саме значення. Це твердження - одна з найважливіших аксі- ом класичної механіки. І це дійсно так, але тільки тоді, коли швидкість руху тіла є набагато меншою за швидкість поширення світла (рух саме з такими швидкостями роз- глядають у класичній механіці). Якщо швидкість руху тіла порівнянна зі швидкістю поширення світла, то час для цього тіла сповільнюється. Рух зі швидкостями, які порівнянні зі швидкістю поши- рення світла, розглядають у релятивістській механіці.

24. 25 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики підбиваємо підсумки y Механіка - наука про механічний рух матеріальних тіл і про взаємодії, які при цьому відбуваються між тілами. Основна задача механіки - пізнати закони руху та взаємодії матеріальних тіл, на основі цих законів передбачати поведінку тіл та визначати механічний стан тіл у будь-який момент часу. y Механічний рух - зміна з часом положення тіла (або частин тіла) в про- сторі відносно інших тіл. Розв'язуючи задачу про механічний рух, обов'язково слід обрати систему відліку: тіло відліку, пов'язані з ним систему координат і прилад для відліку часу. y Матеріальна точка - це фізична модель тіла, розмірами якого в умовах за- дачі можна знехтувати. Маса матеріальної точки збігається з масою тіла. Лінію руху матеріальної точки в просторі називають траєкторією. Координати матеріальної точки у двовимірній системі координат обчислю- ють за формулами: x x sx= +0 ; y y sy= +0 . y Шлях l - це фізична величина, що чисельно дорівнює довжині траєкторії руху матеріальної точки за даний інтервал часу. yПереміщення  s - це векторна величина, яку графічно подають у вигляді напрямленого відрізка прямої, проведеного з початкового положення мате- ріальної точки до її кінцевого положення. yОдиниця шляху та модуля переміщення в СІ - метр (м). y Траєкторія руху, шлях і переміщення тіла залежать від вибору системи відліку - в цьому полягає відносність механічного руху. контрольні запитання 1. Що вивчає механіка? 2. Якою є основна задача механіки? 3. Дайте озна- чення механічного руху. 4. Наведіть приклади різних механічних рухів. 5. На- звіть складники системи відліку. 6. Які види систем координат ви знаєте? 7. У яких випадках тіло, що рухається, можна розглядати як матеріальну точку? Наведіть приклад. 8. Опишіть шлях і переміщення за планом харак- теристики фізичної величини (див. форзац підручника). 9. У чому полягає відносність механічного руху? Наведіть приклад. вправа № 4 1. Яку систему координат (одновимірну, двовимірну, тривимірну) ви оберете, описуючи такі рухи: підйом ліфта; рух човна по поверхні води; біг футбо- ліста на полі; політ метелика; спуск спортсменки з гори на лижах? 2. Назвіть декілька тіл відліку, відносно яких ви зараз рухаєтесь. У якому напрямку відбувається цей рух? 3. Із яким тілом потрібно пов'язати систему відліку, щоб ваші шлях і пере- міщення в будь-який момент часу дорівнювали нулю? Чи зручною буде ця система відліку для опису вашого руху? 4. Автомобіль рухається на повороті дороги, який являє собою чверть дуги кола радіуса 20 м. Визначте шлях і модуль переміщення автомобіля за час повороту. 5. Із повітряної кулі, що летить горизонтально, впав невеликий важкий пред- мет. Якою буде траєкторія руху цього предмета відносно кулі? відносно людини, яка спостерігає за рухом кулі, сидячи на галявині?

25. 26 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 6. Траєкторія руху точки на ободі колеса велосипеда відносно землі є циклоїдою (див. рисунок). Вважають, що властивості циклоїди першим дослідив Ґ. Ґалілей. Скористайтеся додатковими джерелами інформації та дізнайтеся про "механічні" властивості цієї лінії. експериментальне завдання Скориставшись мобільним пристроєм і відповідною про- грамою, прокладіть траєкторію руху від вибраного вами будинку до школи. Визначте шлях, який при цьому буде подоланий, напрямок і модуль переміщення. § 5. Швидкість рУхУ. середня і миттєва ШвидкОсті. ЗакОни дОдавання переміЩень і ШвидкОстеЙ Чи перепливали ви річку зі швидкою течією? Дуже важко пе репливти її так, щоб потрапити на протилежний берег прямо навпроти місця запливу. А хтось намагався піднятися ескала тором, що рухається вниз? Теж складно. Набагато швидше під нятися, якщо рухатися в бік руху ескалатора. У кожному з на ведених прикладів людина бере участь водночас у двох рухах. Як при цьому розрахувати швидкість її руху, ви довідаєтесь із цього параграфа. Але спочатку згадаємо, що таке швидкість. 1 Згадуємо рівномірний прямолінійний рух тіла Найпростіший вид механічного руху - рівномірний прямолінійний рух. Рівномірний прямолінійний рух - це такий механічний рух, під час якого тіло за будьякі рівні інтервали часу здійснює однакові переміщення. Із означення рівномірного прямолінійного руху випливає: yy для опису цього руху достатньо скористатись одновимірною системою координат, адже траєкторія руху - пряма; yy відношення переміщення  s до інтервалу часу t, за який це перемі- щення відбулося, для такого руху є незмінною величиною, адже за рівні інтервали часу тіло здійснює однакові переміщення. Векторну фізичну величину, яка дорівнює відношенню переміщення  s до інтервалу часу t, за який це переміщення відбулося, називають швидкістю рівномірного прямолінійного руху тіла:   v s t = Напрямок вектора швидкості руху збігається з напрямком перемі- щення тіла, а модуль і проекцію швидкості визначають за формулами: v s t = ; vx s t x =

# data[].attributes.attachment_link.description
Published on 1. © Бар'яхтар В. Г., Довгий С. О., Божинова Ф. Я., Кірюхіна О. О., 2018 © Хорошенко В. Д., ілюстрації, 2018 ISBN 978-617-09-4360-6 © ТОВ Видавництво "Ранок", 2018 УДК [37.016:53](075.3) Ф50 Ф50 Фізика (рівень стандарту, за навчальною програмою авторського колек- тиву під керівництвом Локтєва В. М.) : підруч.

# data[].attributes.headline
 ДОСЛІД ЙОФФЕ-МІЛЛІКЕНА ВІДКРИТТЯ ЗАРЯДУ ЕЛЕКТРОНА

# data[].attributes.subject
 ДОСЛІД ЙОФФЕ-МІЛЛІКЕНА ВІДКРИТТЯ ЗАРЯДУ ЕЛЕКТРОНА

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Вікторія Бузько

# data[].attributes.headline
ДОСЛІД ЙОФФЕ-МІЛЛІКЕНА ВІДКРИТТЯ ЗАРЯДУ ЕЛЕКТРОНА                 Основна ідея експерименту базується на властивості подільності електричного заряду.                               МЕТА ДОСЛІДУ:  Перевірити теорію про існування частинки, що є носієм найменшого неподільного заряду. ОБЛАДНАННЯ: Дві горизонтальні електрично заряджені пластини, краплини води, які розпилювались між цими пластинами з допомогою пульверизатора, вимірювальні прилади. РЕЗУЛЬТАТ ЕКСПЕРИМЕНТУ: Електричний заряд має зернисту структуру і складається з цілого числа неподільних найменших зарядів - електронів. Якщо тіло має негативний заряд, то це означає, що нейтральному тілу передали деяку надлишкову кількість електронів, якщо ж тіло має позитивний заряд, то це означає, що у нього забрали певне ціле число електронів. Електричний заряд електрона неподільний. В подальшому експерименти А.Ф. Йоффе і Р. Міллікена вдосконалювались шляхом зменшення випадкових і систематичних похибок та використання вимірювальних приладів з більшим класом точності. Сама частинка, електрон, була відкрита Дж. Дж. Томсоном у 1897 році. Назва походить від грецького electron – янтар (бурштин) і запропонована Дж. Стоні у 1981 році.      

# data[].attributes.subject
ДОСЛІД ЙОФФЕ-МІЛЛІКЕНА ВІДКРИТТЯ ЗАРЯДУ ЕЛЕКТРОНА                 Основна ідея експерименту базується на властивості подільності електричного заряду.                               МЕТА ДОСЛІДУ:  Перевірити теорію про існування частинки, що є носієм найменшого неподільного заряду. ОБЛАДНАННЯ: Дві горизонтальні електрично заряджені пластини, краплини води, які розпилювались між цими пластинами з допомогою пульверизатора, вимірювальні прилади. РЕЗУЛЬТАТ ЕКСПЕРИМЕНТУ: Електричний заряд має зернисту структуру і складається з цілого числа неподільних найменших зарядів - електронів. Якщо тіло має негативний заряд, то це означає, що нейтральному тілу передали деяку надлишкову кількість електронів, якщо ж тіло має позитивний заряд, то це означає, що у нього забрали певне ціле число електронів. Електричний заряд електрона неподільний. В подальшому експерименти А.Ф. Йоффе і Р. Міллікена вдосконалювались шляхом зменшення випадкових і систематичних похибок та використання вимірювальних приладів з більшим класом точності. Сама частинка, електрон, була відкрита Дж. Дж. Томсоном у 1897 році. Назва походить від грецького electron – янтар (бурштин) і запропонована Дж. Стоні у 1981 році.      

# data[].attributes.body
1. На якій відстані від точкового заряду 50 нКл потенціал електричного поля, створеного цим зарядом, дорівнює 45 В?
2. Яку роботу виконало поле, переміщуючи заряд 8 нКл між точками, різниця потенціалів між якими дорівнює 25 В?

# data[].attributes.headline
Переглянути відео

# data[].attributes.subject
Переглянути відео

# data[].attributes.attachment_link.title
Потенціал електричного поля. Різниця потенціалів

# data[].attributes.headline
1. Користуючись підручником, самостійно опрацювати параграф 42 с. 246-248 та написати конспект

# data[].attributes.subject
1. Користуючись підручником, самостійно опрацювати параграф 42 с. 246-248 та написати конспект

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Published on

1. © Бар'яхтар В. Г., Довгий С. О., Божинова Ф. Я., Кірюхіна О. О., 2018 © Хорошенко В. Д., ілюстрації, 2018 ISBN 978-617-09-4360-6 © ТОВ Видавництво "Ранок", 2018 УДК [37.016:53](075.3) Ф50 Ф50 Фізика (рівень стандарту, за навчальною програмою авторського колек- тиву під керівництвом Локтєва В. М.) : підруч. для 10 кл. закл. загал. серед. освіти / [В. Г. Бар'яхтар, С. О. Довгий, Ф. Я. Божинова, О. О. Кірюхіна] ; за ред. В. Г. Бар'яхтара, С. О. Довгого. - Харків : Вид-во "Ранок", 2018. - 272 c. : іл. ISBN 978-617-09-4360-6 УДК [37.016:53](075.3) Підручник створено авторським колективом у складі: В. Г. Бар'яхтар, С. О. Довгий, Ф. Я. Божинова, О. О. Кірюхіна Рекомендовано Міністерством освіти і науки України (наказ Міністерства освіти і науки України від 31.05.2018 № 551) Видано за рахунок державних коштів. Продаж заборонено Рец ензент и: І. М. Гельфгат, учитель фізики комунального закладу "Харківський фізико-математичний ліцей № 27", учитель-методист, Заслужений учитель України, кандидат фізико-математичних наук; А. Б. Трофімчук, завідувач кабінету фізико-математичних предметів Рівненського обласного інституту післядипломної освіти А в то р и й вид авниц т во вис ловлюють щиру подяку: М. М. Кірюхіну, президенту Спілки наукових і інженерних об'єднань України, кандидату фізико-математичних наук, за слушні зауваження й конструктивні поради; І. С. Чернецькому, завідувачу відділу створення навчально-тематичних систем знань Національного центру "Мала академія наук України", кандидату педагогічних наук, за створення відеороликів демонстраційних і фронтальних експериментів Методичний апарат підручника успішно пройшов експериментальну перевірку в Національному центрі "Мала академія наук України" Ілюстрації художника Володимира Хорошенка Інтернет-підтримка Електронні матеріали до підручника розміщено на сайті interactive.ranok.com.ua

2. 3 Дорогі друзі! Ви вивчаєте фізику вже четвертий рік. Сподіваємося, ви зуміли оцінити достоїнства цієї дивовижної науки про природу, і більше - ви намагаєтесь, використовуючи набуті знання, усвідомлювати й поясню- вати явища та процеси, що відбуваються навколо. І знову з вами ваш помічник - підручник фізики. Нагадаємо його особливості. Усі параграфи підручника завершуються рубриками: "Підбиваємо підсумки", "Контрольні запитання", "Вправа". У рубриці "Підбиваємо підсумки" подано відомості про основні поняття та явища, з якими ви ознайомилися в параграфі. Отже, ви маєте можливість іще раз звернути увагу на головне. "Контрольні запитання" допоможуть з'ясувати, чи зрозуміли ви вивчений матеріал. Якщо ви зможете відповісти на всі запитання, то все гаразд; якщо ж ні, знову зверніться до тексту параграфа. Виявити свою компетентність і застосувати набуті знання на практиці допоможе матеріал рубрики "Вправа". Завдання цієї ру- брики диференційовані за рівнями складності - від доволі про- стих, що потребують лише уважності, до творчих, розв'язуючи які слід виявити кмітливість і наполегливість. Номер кожного завдання має свій колір (у порядку підвищення складності: синій, зелений, оранжевий, червоний, фіолетовий). Серед завдань є такі, що слугують для повторення матеріалу, який ви вже вивчали в курсах природознавства, математики або на попередніх уроках фізики. Фізика - наука насамперед експериментальна, тому в підручнику наявні експериментальні завдання. Обов'язково виконуйте експериментальні завдання та лабораторні роботи - і ви будете краще розуміти фізику. Чимало цікавого та корисного ви дізнаєтеся завдяки інтернет підтримці. Це відеоролики, що показують у дії той чи інший фізичний дослід або процес; інформація, яка допоможе вам у виконанні завдань; тренувальні тестові завдання з комп'ютерною перевіркою; приклади розв'язування задач. Матеріали, запропоновані наприкінці кожного розділу в рубриках "Підбиваємо підсумки розділу" і "Завдання для самоперевірки", будуть корисними під час повторення вивченого та в ході підготовки до кон- трольних робіт. Рубрика "Фізика в цифрах" слугує містком, що пов'язує новітні досягнення техніки з навчальним матеріалом параграфів. Для тих, хто хоче більше дізнатися про розвиток фізичної науки й техніки в Україні та світі, знайдеться чимало цікавого й корисного в рубриках "Фізика і техніка в Україні" та "Енциклопедична сторінка". Для тих, хто вже замислюється над вибором майбутньої професії та прагне знати більше про перспективи розвитку ринку праці, призна- чена рубрика "Професії майбутнього". Цікавої подорожі світом фізики, нехай вам щастить!

3. 4 ПЕРЕДМОВА РОЗДІЛ I Теми проектів 1. Вивчення фізичних характеристик влас ного тіла. 2. Резонанс: прояви і застосування. 3. Паски безпеки в транспорті. Теми рефератів і повідомлень 1. Час і його вимірювання. 2. Внесок космонавток і астронавток в освоєння космічного простору. 3. Внесок Амалі Еммі Нетер у розвиток теоретичної фізики. 4. Особливості конструкції високошвид кісного транспорту. 5. Рух у біологічних системах. 6. Сила тертя в техніці і природі. 7. Як "працює" парашут. 8. Навіщо спортсмени "закручують" м'яч. 9. Закони фізики і танцювальні рухи. 10. Важелі в живій природі. 11. Гідродинамічні характеристики крово носної системи. 12. Вплив звуку та інфразвуку на організми, шумове забруднення. 13. Ультразвук у медицині. Теми експериментальних досліджень 1. Залежність дальності польоту тіла від на прямку та значення початкової швидко сті його руху. 2. Створення штучної гравітації. 3. Залежність гальмівного шляху та часу гальмування від маси і швидкості тіла. 4. "Завдання" боксерських рукавичок і бинтів. 5. Аеродинамічні властивості паперових літачків. 6. Додавання гармонічних коливань, отри мання фігур Ліссажу. 7. Аналіз рівня шуму в шкільних приміщен нях. Рекомендації проектувальникам. РОЗДІЛ II Теми рефератів і повідомлень 1. Подорож у часі за теорією А. Ейнштейна. 2. Навіщо потрібні прискорювачі елемен тарних частинок. 3. Повчальні історії з життя першого кос монавта незалежної України Л. К. Ка денюка. 4. Придатні для життя планети. Як до них дістатися? 5. Темна енергія і темна матерія. 6. Всесвіт як результат Великого вибуху. РОЗДІЛ III Теми проектів 1. Дифузія та її значення. 2. Глобальне потепління: чи є загроза? 3. Вологість і температура повітря у при міщеннях, способи збереження тепла. Теми рефератів і повідомлень 1. Адіабатний процес у природі, техніці. 2. Аномальні властивості води. 3. "Жива" і "мертва" вода. 4. Капілярні явища в ґрунті. 5. Чому з'являються тріщини на стінах будинків. Як запобігти їх появі. 6. Фізика і хімія у процесах випікання та зберігання хліба. 7. Захист двигунів від перегріву. 8. Теплові процеси в тілі людини. 9. Порівняння економічної доцільності ви користання автомобілів із ДВЗ і електро мобілів. 10. Ваші поради прем'єр-міністру: чи до цільно розвивати альтернативну енер гетику в Україні. 11. Еволюція автомобільних двигунів. Теми експериментальних досліджень 1. Залежність температури кипіння від зов нішнього тиску, наявності домішок тощо. 2. Вирощування кристалів і вивчення їх фізичних властивостей. 3. Дослідження капілярних явищ. 4. Залежність швидкості випаровування води від різних факторів. РОЗДІЛ IV Теми проектів 1. Електростатичні явища та життєдіяль ність організмів. 2. Електростатичні явища навколо. 3. Трибоелектрика та її застосування. Теми рефератів і повідомлень 1. Електростатичні методи лікування. 2. Електричне поле в клітинах істот. 3. Увага: висока напруга. 4. Історія створення блискавковідводу. 5. Заземлення побутових електроприладів. 6. Земля - величезний конденсатор. Теми експериментальних досліджень 1. Дослідження взаємодії заряджених тіл. 2.  Виготовлення електроскопа. Дослі дження за його допомогою зарядже них тіл. 3. Різні способи візуалізації силових ліній електричного поля. Орієнтовні теми проектів, рефератів і повідомлень, експериментальних досліджень

4. 5 ВСТУП § 1. Зародження і розвиток фізики як науки Ще зовсім недавно люди навіть не могли мріяти про можливості, які мають зараз. Досягнення в таких галузях, як робототехніка, штучний інтелект, нанотехнології, 3D-друк, генетика, біотехнологія, сьогодні швидко взаємодоповнюються. Розумні си стеми, що вже створені або тільки створюються: будинки, фабрики, ферми й навіть міста - допоможуть вирішувати різні проблеми людства. Зрозуміло, що все зазна чене не може не впливати на формування світогляду сучасної людини. Разом із тим слід завжди пам'ятати, що нові відкриття - це не тільки прогрес, але й величезна відповідальність. У сучасному світі - бурхливому, суперечливому й разом з тим взаємозалежному - важливим є усвідомлення того, що світ пізнаваний, що випадковість не тільки плутає і порушує наші плани, але й створює нові можливості; що існують незмінні орієн тири-інваріанти; що в міру розвитку знань відбувається руйнування старих "рамок" наших уявлень. Передбачаємо ваше запитання: а до чого тут природничі науки? Спо діваємося, наприкінці 11 класу ви самі зможете на нього відповісти. А зараз лише зазначимо, що всі ці висновки випливають із істин, відкритих природничими науками, оскільки їх закономірності та принципи мають глобальний характер і тому виходять за межі власне наук. 1 Які етапи пройшла фізика під час свого розвитку Історія фізики - це довжелезна історія відкриттів. І з кожним із них глибшає наше розуміння природи. За будь-яким відкриттям стоїть конкретна людина, а частіше група людей, чиїми зусиллями фізика як наука підіймалася на новий щабель розвитку. Ви вже знаєте багато імен людей, чия діяльність сприяла прогресу фізичної науки. Спробуємо систе- матизувати знання про дослідників природи й першовідкривачів невідомого та простежимо, як накопичувалися фізичні знання.

5. Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 Із давніх часів до кінця XVI ст. Перед- історія фізики - це період накопичення фізичних знань, закладання наукових уяв- лень про властивості навколишнього світу. Величезний вплив на формування фізич- них понять і закономірностей здійснили мислителі Стародавньої Греції: Аристо тель, Архімед, Аристарх Самоський, Демо крит, Левкіпп, Піфагор, Птолемей, Евклід. Із кінця XIX/початку XX ст. Зв'язок властивостей простору-часу з енергією та імпульсом матеріальних тіл був установ- лений А. Ейнштейном у загальній теорії відносності. Учений узагальнив результати І. Ньютона щодо гравітаційної взаємодії, ув'язавши її з кривизною простору-часу. Фундамент квантової механіки на по- чатку XX ст. заклали М. Планк, А. Ейн штейн, Н. Бор, М. Борн. Із відкриттям А. Беккерелем радіоак- тивності почався розвиток ядерної фізики, сучасна фізика Ідея геліоцентричної (від грец. Helios - Сонце) будови світу. Теоретичне пояснен ня цієї ідеї з'явилося майже через 2000 років потому. бл. 460 - бл. 370 рр. до н. е. 384-322 рр. до н.е. бл. 310 - бл. 230 рр. до н. е. Джеймс Максвелл Створення теорії електромагніт ного поля, яка пояснювала всі відомі на той час факти й дозволя ла передбачати нові явища. 1831-1879 1871-1937 Аристарх Самоський який сприяв появі нових джерел енергії - атомної енергії та енер- гії ядерного синтезу. Відкриття, зроблені в ході досліджень ядер- них реакцій, започаткували фі- зику елементарних частинок. Сучасні уявлення про Великий вибух, чорні діри, розширення Всесвіту з прискоренням, про темну енергію пов'язані з пра- цями Е. Габбла, Р. Оппенгей мера, Х. Снайдера, Дж. Вілера, С. Гокінґа та ін. Ернест Резерфорд Установлення структури атома як системи, що складається з малого за розмірами ядра, яке має позитивний заряд, та електронів, заряджених негативно. Е. Резерфорд вважається "батьком" ядерної фізики. Ідея атомарної будови матерії. Експерименталь но цю ідею було підтверджено тільки на початку XX ст. становлення фізики Демокрит Узагальнення та систематизація знань у царині природничих наук. Праці Аристотеля до XVI ст. вважалися "безумовною істиною". Уявлення філософа про звукові хвилі збереглись і в сучасній фізиці. Аристотель 6

6. Запровадження поняття центра тяжіння, побудо ва теорії рівноваги важе ля, визначення моменту сил, відкриття законів плавання тіл. Здобутки вченого в інженерії - основа для багатьох су часних механізмів. Початок XVII ст. - 80ті рр. XVII ст. Роз- виток фізики як науки пов'язують з ім'ям Ґ. Ґалілея, експерименти якого заклали фундамент класичної механіки. Розвиток ремесел і судноплавства стимулював дослі- дження, що спираються на експеримент. У цей період створюють барометр (Е. Торрі челлі), формулюють газовий закон (Р. Бойль, Е. Маріотт), відкривають закон заломлення світла (В. Снелліус, Р. Декарт), розмежовують електричні та магнітні явища (В. Гільберт). Кінець XVII ст. - кінець XIX/початок XX ст. Період починається по- будовою першої фізичної (механічної) картини світу (І. Ньютон) і продов- жується бурхливим розвитком галузі фізики, пов'язаної з використанням теплових двигунів (Дж. Ватт, С. Карно). Вивчення електричних і маг- нітних явищ (Ш. Кулон, А. Ампер, Г. Ерстед, М. Фарадей) завершується створенням Дж. Максвеллом рівнянь електромагнітного поля, які стали теоретичною основою для сучасної електротехніки та радіозв'язку. 287-212 рр. до н. е. Архімед Ґалілео Ґалілей Ісаак Ньютон Альберт Ейнштейн Нільс Бор Відкриття принципу відносності в механіці, обґрунтування гелі оцентричної будо ви світу, створення телескопа, відкриття в астрономії, винайден ня термометра та ін. Розуміння будови Соняч ної системи, формулюван ня загальних уявлень про будову Всесвіту й основ них законів механіки, які визначили розвиток фізи ки на 300 років наперед. Створення квантової теорії планетарного атома, розроблення фізичних ідей квантової механіки. Один із засновників сучас ної теоретичної фізики; за словами самого вченого, справжня мета його до сліджень "завжди поляга ла в тому, щоб домогтися спрощення теоретичної фізики та її об'єднання в цілісну систему". 1564- 1642 1642-1727 1879-1955 1885-1962 класична фізика формування фізики як науки 7

7. 8 ВСТУП 2 які питання турбують сучасних фізиків Практично кожного дня з'являється нова інформація та нові знання про навколишній світ, причому їх обсяг настільки значний, що іноді вони застарівають раніше, ніж ми встигаємо про них дізнатися (рис. 1.1). Незважаючи на великий обсяг накопиче- них знань, сучасна фізика ще дуже далека від пояснення всіх явищ природи. Дотепер фізики не можуть пояснити природу темної матерії, по- ходження високоенергетичних космічних час- тинок та багато іншого. На думку британського фізика Стівена Гокінґа (1942-2018), "прогрес полягає не в заміні неправильної теорії на пра- вильну, а в заміні неправильної теорії на непра- вильну, але вже уточнену". Багато десятиліть учені намагаються створити теорію, яка пояснювала б Всесвіт, об'єднавши теорії фундаментальних взаємодій: сильної, слабкої, електромагнітної, гравітаційної. Певних успіхів у цьому напрямі вже досягнуто: у фізиці елементарних частинок створено Стан дартну модель - теорію, що об'єднує сильну, слабку й електромагнітну взаємодії елементар- них частинок. 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року рис. 1.1. За даними досліджень, обсяг інформації безперервно зростає. У наш час він подво юється кожні півтора року. Сучасна людина за місяць отримує стільки інформації, скільки людина XVII ст. отримувала протягом життя. Щоб рухатися в ногу із часом, слід невпинно займатися самоосвітою 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року

8. 9 § 1. Зародження і розвиток фізики як науки На сьогодні Стандартна модель узгоджується з експериментами, і не- давнє відкриття бозона Хіґґса є яскравим підтвердженням цього. Проте фі- зики намагаються вийти за межі цієї моделі та дізнатися про речі, які поки що пояснити не можуть, наприклад чому у світі практично немає античасти- нок й антиматерії. Тому нині в Європейській організації з ядерних досліджень (ЦЕРН) у Женеві активно проводять експерименти з дослідження процесів, що відбувалися під час зародження Всесвіту. Тож чекаємо на нові відкриття! контрольні запитання 1. Які етапи розвитку пройшла фізика як наука? Які ідеї розвивалися на кож- ному з етапів? 2. На яких проблемах зосереджена сучасна фізика? 3. Назвіть імена відомих вам учених-фізиків. У якій галузі фізики вони працювали? 4. Відкриття в яких галузях фізики дозволили створити побутові пристрої? Наведіть приклади. вправа № 1 1. У тексті § 1 названо ім'я лише одного філософа Стародавньої Греції, що висунув гіпотезу про атомарну будову речовини. Які ще філософи того часу висловлювали таку ідею? 2. Чим уславився Архімед як інженер? Які його винаходи зараз можна побачити навіть на дитячих майданчиках? 3. Уявіть, що ви SMM-менеджер освітнього закладу, і напишіть переконли- вий пост на тему "Чому дизайнерові (чи будь-якому іншому сучасному фахівцю) необхідно вивчати фізику". 4. Унаслідок неправильного використання технологій загинули і ще можуть загинути тисячі людей, змінилися і можуть змінитися на гірше долі міль- йонів. Наведіть приклади на підтвердження або спростування цієї тези. Проведіть із друзями дискусію на тему "Чи може науково-технічний про- грес довести людство до глобальної катастрофи". Сформулюйте та запишіть основні результати обговорення. 5. Чи стикалися ви з неправдивою інформацією в Інтернеті? Якщо так, то що саме допомогло вам з'ясувати її неправдивість? Сформулюйте свої поради з цього приводу. Фізика і техніка в Україні інститут теоретичної фізики імені м. м. боголю- бова нанУ (Київ) - провідний науковий центр із фундаментальних проблем теоретичної, математич ної та обчислювальної фізики, створений у 1966 р. Засновником інституту та його першим директором був усесвітньо відомий фізиктеоретик і математик, академік Микола Миколайович Боголюбов. Тематика наукових досліджень інституту охоп лює широке коло проблем астрофізики й космоло гії, фізики високих енергій, теорії ядерних систем, квантової теорії молекул і кристалів. В інституті працює Науковоосвітній центр для обдарованих школярів і студентів.

9. 10 ВСТУП § 2. метОди наУкОвОГО піЗнання. фіЗичні величини та Їх вимірЮвання. невиЗначенОсті вимірЮвань Чим відрізняється мова фізики (та й будьякої іншої точної науки) від звичайної мови? Мова фізики інтернаціональна: вона створювалася найкращими умами всіх народів, її од нозначно розуміють у будьякому куточку нашої планети. Мова фізики об'єктивна: кожне її поняття має один зміст, який може змінитися (найчастіше - розширитися) тільки завдяки дослідам. Як і методи наукового пізнання, мова фізики народилася з практики. Про методи фізичних досліджень і деякі поняття мови фізики ви згадаєте в цьому параграфі. 1 Що таке фізичне дослідження і якими є його методи Згадаємо, із чого починається дослідницька робота вчених. Перш за все - це спостереження за певним явищем (тілом або матеріалом) і мірку- вання над його сутністю. Спостереження - це сприйняття природи з метою одержання первинних даних для подальшого аналізу. Далеко не завжди спостереження ведуть до правильного висновку. Тому, щоб спростувати або довести власні висновки, учений проводить фізичні дослідження. Фізичне дослідження - це цілеспрямоване вивчення явищ і властивостей природи засобами фізики. Методи фізичних досліджень експериментальний теоретичний Експеримент - дослідження фізич- ного явища в умовах, які перебувають під контролем ученого. У своїй основі фізика є експеримен- тальною наукою: більшість її законів ґрунтуються на фактах, виявлених дослідним шляхом. Аналіз отриманих у результаті експе- риментів даних, формулювання зако- нів природи, пояснення певних явищ і властивостей на основі цих законів, а головне - передбачення й теоре- тичне обґрунтування (із широким використанням математики) нових явищ і властивостей. Які спостереження, теоретичні й експериментальні дослідження ви провели б, щоб дослідити світіння звичайної лампи розжарення? Теоретичні дослідження проводять не з конкретним фізичним тілом, а з його ідеалізованим аналогом - фізичною моделлю, яка має враховувати не- велику кількість основних властивостей досліджуваного тіла. Так, вивчаючи рух автомобіля, ми інколи використовуємо його фізичну модель - матері альну точку (рис. 2.1, а). Цю модель застосовують, якщо розміри тіла не є сут- тєвими для теоретичного опису руху автомобіля, тобто в моделі "матеріальна Як і методи наукового пізнання, мова фізики народилася

10. 11 точка" враховують тільки масу тіла, а його форму та розміри до уваги не беруть. А от якщо необхідно визначити, як на рух автомобіля впливає опір повітря, доцільно застосовувати вже іншу фізичну модель - вона має врахову- вати і форму, і розміри автомобіля (рис. 2.1, б), але не буде враховувати, наприклад, розташу- вання пасажирів у салоні. Чим більше обрано відповідних параметрів для дослідження фізич- ної системи "автомобіль", тим краще можна пе- редбачити "поведінку" цієї системи. Чи доцільно використовувати модель "мате- ріальна точка", якщо інженери мають розра- хувати стійкість автомобіля? 2 як виміряти фізичну величину Описуючи, наприклад, рух автомобіля, ми обов'язково використовуємо певні кількісні характеристики: швидкість, прискорення, час руху, силу тяги, потужність тощо. Із поперед- нього курсу фізики ви знаєте, що кількісну міру певної властивості тіла, певного фізич ного процесу або явища називають фізичною величиною. Значення фізичної величини встановлю- ють у ході вимірювання. Вимірювання бувають прямі і непрямі. У разі прямих вимірювань величину по- рівнюють із її одиницею (метром, секундою, кілограмом, ампером тощо) за допомогою вимі- рювального приладу, проградуйованого у від- повідних одиницях (рис. 2.2). Назвіть кілька фізичних величин, значення яких ви знаходили за допомогою прямих ви- мірювань. У яких одиницях вимірюють ці величини? якими приладами? У разі непрямих вимірювань величину об- числюють за результатами прямих вимірювань інших величин, пов'язаних із вимірюваною ве- личиною певною функціональною залежністю. Так, щоб обчислити середню густину ρ тіла, потрібно за допомогою терезів виміряти його масу m, за допомогою, наприклад, мензурки ви- міряти об'єм V, а потім масу поділити на об'єм: ρ = m V . рис. 2.1. Визначаючи швидкість і час руху автомобіля, можна застосовувати фізичну модель "матеріальна точка" (а); визнача ючи аеродинамічні властивості автомобіля, цю фізичну модель застосовувати не можна (б) рис. 2.2. Сучасні прилади для прямого вимірювання темпе ратури (а); маси (б); швидкості руху (в) а б в б § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... в а

11. 12 ВСТУП 3 побудова системи одиниць Завдання вибудувати систему одиниць на науковій основі було поставлено перед фран- цузькими вченими наприкінці XVIII ст., після Великої французької революції. У результаті з'явилася метрична система одиниць. У 1960 р. було створено Міжнародну систему одиниць СІ, яка згодом стала у світі домінуючою. Історично одиниці фізичних величин пов'язували з певними природними тілами або процесами. Так, 1 метр був пов'язаний із розмірами планети Земля, 1 кілограм - із певним об'ємом води, 1 секунда - з добовим обертанням Землі. Потім для кожної одиниці створювали еталон - засіб (або комплекс засо бів) для відтворення та зберігання одиниці фі зичної величини. Основні еталони зберігалися (і зберігаються зараз) у Міжнародному бюро мір і ваг (м. Севр, Франція). Зараз дедалі більше поширюються методи побудови системи одиниць, які ґрунтуються на особливостях випромінювання та поширення електромагнітних хвиль і на фундаментальних фізичних константах. Розглянемо основні етапи побудови си стеми одиниць на прикладах метра і кілограма. Нагадаємо, що для зручності запису великих і малих значень фізичних величин використовують кратні та частинні одиниці. Кратні одиниці є більшими за основні оди ниці в 10, 100, 1000 і більше разів. Частинні одиниці є меншими за основні одиниці в 10, 100, 1000 і більше разів. Основні одиниці СІ  кілограм (1 кг, 1 kg) одиниця маси  метр (1 м, 1 m) одиниця довжини  секунда (1 с, 1 s) одиниця часу  ампер (1 А, 1 А) одиниця сили струму  моль (1 моль, 1 mol) одиниця кількості речовини  кельвін (1 К, 1 K) одиниця температури  кандела (1 кд, 1 kd) одиниця сили світла Спеціальний відрізок, калібрований за довжиною. Довжину цього відрізка визначено як 1 метр Платиновоіридієвий циліндр, діаметр і висота якого 39 мм. Масу цього зразка визначено як 1 кілограм 1 метр дорівнює шляху, який проходить світло у вакуумі за інтервал часу 1/299 792 458 секунди Поки залишається платино воіридієвий циліндр, але планується пов'язати 1 кілограм зі сталою Планка або з числом Авогадро 1 метр Довжина 1/10 000 000 частини чверті меридіана Землі, який про ходить через Париж (Франція) 1 кілограм Маса 1 літра чистої води за температури 4 °С й атмосферного тиску 760 мм рт. ст. Створений у 1899 р. Використовувався в 1899-1960 рр.

12. 13 § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... Назви кратних і частинних одиниць містять певні префікси. Наприклад, кілометр (1000 м, або 103 м) - кратна одиниця довжини, міліметр (0,001 м, або 10-3 м) - частинна оди- ниця довжини (див. табл. 1). 4 Похибки вимірювань У ході вимірювання будь-яких фізич- них величин зазвичай виконують три послі- довні операції: 1) вибір, перевірка та встанов- лення приладу (приладів); 2) зняття показів приладів; 3) обчислення шуканої величини за результатами вимірювань (у разі непрямих вимірювань); 4) оцінювання похибки. Наприклад, слід виміряти відстань близько 5 м. Зрозуміло, що для цього не треба брати учнівську лінійку, - зручніше скори статися рулеткою. Усі прилади мають певну точність. Відстань у 5 м, як правило, не по- трібно визначати з точністю до міліметра, тому шкала рулетки може й не містити відповідних поділок. А от якщо для полагодження лаборатор- ного крана необхідно визначити розмір дрібної шайби, доцільно скористатися штангенцирку- лем (див. рис. 2.3). Але навіть за допомогою надточного приладу не можна здійснити вимірювання абсолютно точно. Завжди є похибки (невизна- ченості) вимірювань - відхилення значення виміряної величини від її істинного значення. Модуль різниці між виміряним xвим( ) та іс тинним (x) значеннями вимірюваної вели чини називають абсолютною похибкою вимірювання ∆x : ∆x x x= −вим Відношення абсолютної похибки до виміря ного значення вимірюваної величини назива ють відносною похибкою вимірювання εx : εx x x = ∆ вим , або у відсотках: εx x x = ⋅ ∆ вим 100% Таблиця 1 Префікси для утворення назв кратних і частинних одиниць Пре- фікс Позна- чення Множ- ник ато- а 10-18 фемто- ф 10-15 піко- п 10-12 нано- н 10-9 мікро- мк 10-6 мілі- м 10-3 санти- с 10-2 кіло- к 103 мега- М 106 гіга- Г 109 тера- Т 1012 пета- п 1015 екса- е 1018 Рис. 2.3. Штангенциркуль. Точність вимірювання зображе ним приладом - соті частки міліметра

13. 14 ВСТУП Похибки в ході вимірювань бувають випадкові і систематичні. Випадкові похибки Систематичні похибки Випадкові похибки пов'язані з процесом вимі рювання: вимірюючи рулеткою відстань, не- можливо прокласти рулетку ідеально рівно; відлічуючи час секундоміром, неможливо його миттєво ввімкнути та вимкнути, й т. д.   Щоб результати були точнішими, вимірю- вання проводять кілька разів і визначають середнє значення вимірюваної величини: x x x x x N N вим сер= = + + +1 2 ... , де x1, x2, ... xN - результати кожного з N ви- мірювань.   У даному разі випадкову абсолютну похибку ∆xвип можна визначити за формулою: ∆x x x x x x x N N вип вим вим вим = +− + − + −1 2 ...   Якщо вимірювання проводилося один раз, то вважатимемо, що випадкова похибка дорівнює половині ціни поділки шкали приладу. Систематичні похибки пов'я зані насамперед із вибором приладу: неможливо знайти ру- летку з ідеально точною шкалою, ідеально рівноплечі важелі тощо. Систематичні похибки визнача- ються класом точності приладу, тому їх часто називають похиб ками приладу.   У процесі експлуатації точ- ність приладів може зменшува- тися, тому їх необхідно періо- дично калібрувати за допомогою спеціального обладнання.   Абсолютні похибки деяких приладів, що використовують у школі, наведено в табл. 2. Якщо використовуються інші прилади, вважатимемо, що похибка при- ладу дорівнює половині ціни по ділки шкали цього приладу. Абсолютна похибка прямого вимірювання (∆x) враховує як систематичну похибку, зумовлену приладом (∆xприл), так і випадкову похибку (∆xвип), зумовлену процесом вимірювання: ∆ ∆ ∆x x x= +прил вип . Зверніть увагу! Наведені формули є дуже спрощеними. Учені використовують значно складніші формули та методи розрахунків похибок. Таблиця 2. Абсолютні похибки деяких фізичних приладів Фізичний прилад Ціна поділки шкали приладу Абсолютна похибка приладу Лінійка учнівська 1 мм ±1 мм Стрічка вимірювальна 0,5 см ±0,5 см Штангенциркуль 0,1 мм ±0,05 мм Циліндр вимірювальний 1 мл ±1 мл Секундомір 0,2 с ±1 с за 30 хв Динамометр навчальний 0,1 Н ±0,05 Н Термометр лабораторний 1 °С ±1 °С 5 Як визначити похибки непрямих вимірювань Багато фізичних величин неможливо виміряти безпосередньо. Їх не пряме вимірювання має два етапи: 1) методом прямих вимірювань знаходять значення певних величин, наприклад x, у; 2) за відповідною формулою

14. 15 обчислюють шукану величину f. Як у та- кому випадку визначити абсолютну ∆f і відносну εf похибки? yy Відносну похибку визначають за пев- ними формулами (див. табл. 3). yy Абсолютну похибку визначають за відносною похибкою: ∆f ff= ⋅ε вим yy Якщо експеримент проводять, щоб з'ясувати, чи справджується певна рівність (наприклад, X Y= ), то відносну похибку експериментальної перевірки рівності X Y= можна оцінити за формулою: ε = − ⋅ X Y 1 100% 6 Як правильно записати результати Абсолютна похибка експерименту ви- значає точність, із якою є сенс обчислювати вимірювану величину. Абсолютну похибку ∆x зазвичай округлюють до однієї значущої цифри із за вищенням, а результат вимірювання xвим - до величини розряду, який залишився в абсолютній похибці після округлення. Остаточний результат х записують у ви- гляді: x x x= ±вим ∆ Таблиця 3. Деякі формули для визначення відносної похибки Функціо- нальна залежність Відносна похибка f x y= + εf x y x y = ∆ + ∆ + f x y= − εf x y x y = ∆ + ∆ − f xy= ε ε εf x y= + f x y = f xn = ε εj xn= xвим - ∆x xвим + ∆x 2∆x xвим Рис. 2.4. Абсолютна похибка визначає інтервал, у якому перебуває істинне значення вимірюваної величини § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... Абсолютна похибка - додатна величина, тому x x x= +вим ∆ - най більше ймовірне значення, а x x x= −вим ∆ - найменше ймовірне значення вимірюваної величини (рис. 2.4). Приклад. Нехай вимірювали прискорення вільного падіння (g). Після обробки експериментальних даних отримали: gвим = 9,736 м/с2; ∆g = 0,123 м/с2. Абсолютну похибку слід округлити до однієї значущої цифри із зави- щенням: ∆g = 0,2 м/с2. Тоді результат вимірювання округлюється до того ж розряду, що й розряд похибки, тобто до десятих: gвим = 9,7 м/с2. Відповідь за підсумками експерименту слід подати у вигляді: g = ±( )9 7 0 2, , м/с2. Від- повідно істинне значення прискорення вільного падіння міститься в інтер валі від 9,5 м/с2 до 9,9 м/с2 (рис. 2.5). 9,5 9,99,8 g, м с2 Рис. 2.5. Табличне значення: gтабл = 9,8 м/с2 - належить до інтервалу [9,5; 9,9] м/с2, тому можна сказати, що результат експерименту (gвим = 9,7 м/с2) збігся з табличним у межах похибки вимірювань

15. 16 ВСТУП підбиваємо підсумки yy Фізичне дослідження - це цілеспрямоване вивчення явищ і власти- востей природи засобами фізики. Існують два методи фізичних досліджень: теоретичний та експериментальний. В основі будь-якого теоретичного до- слідження лежить ідеалізований об'єкт - фізична модель. yy У ході будь-якого вимірювання обов'язково є похибки: випадкові, пов'язані з процесом вимірювання, і систематичні, пов'язані з вибором при- ладу для вимірювання. yy Абсолютна похибка експерименту визначає інтервал, у якому перебу- ває істинне значення вимірюваної величини, та обчислюється за формулою: ∆ ∆ ∆x x x= +вип прил . Відносна похибка характеризує якість вимірювання, до- рівнює відношенню абсолютної похибки до середнього значення вимірюваної величини і подається у відсотках: εx x x = ⋅ ∆ вим 100 %. контрольні запитання 1. Назвіть основні методи фізичних досліджень. Наведіть приклади. 2. На- ведіть приклади фізичних моделей. Чому фізична модель - це ідеалізова- ний об'єкт? 3. Назвіть основні одиниці СІ та відповідні їм фізичні величини. 4. Які види похибок вимірювань ви знаєте? 5. Як визначити випадкову по- хибку вимірювання? 6. Чим визначається абсолютна систематична похибка? 7. Що називають відносною похибкою вимірювання? 8. Як правильно округ- лити й записати результати вимірювань? вправа № 2 1. Щоб довести закон збереження механічної енергії, провели експеримент. За отриманими даними середня енергія системи тіл до взаємодії дорівнювала 225 Дж, а після взаємодії - 243 Дж. Оцініть відносну похибку експерименту. 2. Визначаючи діаметр дроту за допомогою штангенциркуля, вимірювання проводили чотири рази. Було одержано такі результати: d1 2 2= , мм; d2 2 1= , мм; d3 2 0= , мм; d4 2 0= , мм. 1) Обчисліть середнє значення діаметра дроту, випадкову похибку вимірювання, абсолютну та відносну похибки вимірювання. 2) Округліть одержані результати й запишіть результат ви- мірювання. § 3. скалярні і вектОрні величини До розуміння того, що для описування природи потрібно вико ристовувати мову математики, учені дійшли давно. Власне, певні розділи математики було створено для того, щоб описувати при роду стислою й доступною мовою. Так, для визначення миттєвої швидкості, роботи змінної сили, об'єму тіл неправильної форми та ін. було створено диференціальне та інтегральне числення. Для наочнішого описування фізичних процесів навчилися бу дувати графіки функцій, а для швидкої обробки результатів екс перименту придумали методи наближених обчислень. Згадаємо скалярні та векторні величини, без яких вам не обійтися в ході вивчення курсу фізики 10 класу. y Л. Д. Ландау (1908-1968), лауреат Нобелівської премії з фізики

16. 17 § 3. Скалярні і векторні величини 1 Скалярні і векторні величини Фізичні величини, які використовують у фізиці для кількісної характеристики фі- зичних явищ і об'єктів, поділяються на два великі класи: скалярні величини і векторні величини. До скалярних величин, або скалярів (від латин. scalaris - східчастий), належать ве- личини, які визначаються тільки значенням. Наприклад, маса тіла - скалярна величина, і якщо ми говоримо, що маса тіла дорівнює двом кілограмам ( m = 2  кг), то повністю ви- значаємо цю величину. Додати дві скалярні фізичні величини означає додати їх значення, подані в однакових одиницях. Зрозуміло, що додавати можна тільки однорідні скаляри (наприклад, не можна додавати масу до часу, а густину до роботи тощо). Для визначення векторних величин важливо знати не тільки їх значення, але й напрямки. Вектор (від латин. vector - но- сій) - це напрямлений відрізок, тобто відрі зок, що має і довжину, і напрямок. Довжину напрямленого відрізка називають модулем вектора. Позначають векторні величини літе- рами грецького та латинського алфавітів, над якими поставлено стрілки, або напівжирними літерами. Наприклад, швидкість записують так:  v або v; модуль вектора швидкості відповідно позначають як v. Правила додавання (віднімання) векто- рів відрізняються від правил додавання (від- німання) скалярних величин.  a  a  b  b    c a b = + Рис. 3.2. Визначення суми двох векторів  a і  b за правилом трикутника:    c a b= +  a  b  c     d = a b c + + Рис. 3.3. Визначення суми трьох векторів  a ,  b і  c:     d = a b c+ +  a  a  b  b    c a b = + Рис. 3.1. Визначення суми двох векторів  a і  b за правилом паралелограма:    c a b= + Суму двох векторів визначають за правилом паралелограма або за пра вилом трикутника (рис. 3.1, 3.2). Як визначити суму кількох векторів, по- казано на рис. 3.3, як визначити різницю двох векторів, показано на рис. 3.4. У результаті множення векторної величини  a на скалярну величину k виходить вектор  c (рис. 3.5). Зверніть увагу! Одиниця добутку векторної і скалярної величин ви- значається як добуток одиниці однієї величини на одиницю іншої. Напри- клад, потрібно знайти переміщення літака, який протягом 0,5 год летить на північ зі швидкістю 500 км/год. Вектор переміщення:   s vt= . Оскільки t 0, то вектор переміщення  s буде напрямлений у той самий бік, що й вектор швидкості  v, а модуль вектора переміщення дорівнюватиме: s vt= = ⋅ =500 0 5 250км/год год км, .

17. 18 ВСТУП 2 як знайти проекції вектора на осі координат Із векторами здійснювати математичні операції набагато складніше, ніж зі скалярами, тому в ході розв'язування задач від векторних фізичних величин переходять до їх проекцій на о сі координат. Нехай вектор  a лежить у площині XОY (рис. 3.6). Опустимо з точки А (початок вектора  a ) і точки В (кінець вектора  a ) перпендику- ляри на вісь ОX. Основи цих перпендикулярів - точки А1 і В1 - це проекції точок А і В на вісь ОX, а відрізок А1В1 - проекція вектора  a на вісь ОX. Проекцію вектора позначають тією самою літерою, що й вектор, із зазна- ченням у нижньому індексі осі, наприклад: ax . Якщо з кінців вектора  a побудувати перпендикуляри до осі ОY, дістанемо відрізок А2В2 - проекцію вектора  a на вісь ОY ( ay ). Знак проекції вектора залежить від напрямків вектора й осі коорди- нат. Проекція вектора на вісь координат вважається додатною, якщо від проекції початку вектора до проекції його кінця треба рухатися в напрямку осі координат; проекція вектора вважається від'ємною, якщо від проекції початку вектора до проекції кінця вектора треба рухатися проти напрямку осі координат (див. рис. 3.6). У загальному випадку проекцію вектора визначають звичайними гео- метричними методами (рис. 3.7, а). На практиці часто доводиться мати справу з випадками, коли вектор паралельний осі координат або перпендикулярний до неї. Якщо вектор паралельний осі координат, а його напрямок збігається з напрямком осі, то його проекція на цю вісь додатна й дорівнює модулю вектора (рис. 3.7, б). Якщо напрямок вектора протилежний напрямку осі координат, то його проекція на цю вісь дорівнює модулю вектора, взятому з протилежним знаком (рис. 3.7, в). Якщо ж вектор перпендикулярний до осі координат, то його проекція на цю вісь дорівнює нулю (рис. 3.7, г). Дуже важливою властивістю проекцій є те, що проекція суми двох векторів (рис. 3.8) або кількох векторів на координатну вісь дорівнює рис. 3.5. Визначення добутку векто ра  a на скаляр k: модуль вектора  c дорівнює добутку модуля скаляра і модуля вектора  a , тобто c k a=  a   c ka=  a   c ka= Вектори  c і  a напрямлені про- тилежно, якщо k 0. Вектори  c і  a співнапрямлені, якщо k 0. рис. 3.4. Два способи визначення різниці двох векторів: а - до вектора  a додають вектор, протилежний вектору  b, тобто:    c a b= + −( )   c a b= − ; б - вектори  a і  b розміщують так, щоб вони виходили з однієї точки, вектор  c , що з'єднує кінець вектора  b із кінцем вектора  a , і є вектором різниці векторів  a і  b , тобто    c a b= −  a  b  a −  b  a  b cab=− cab=− а б

18. 19 § 3. Скалярні і векторні величини алгебраїчній сумі проекцій цих векторів на дану вісь. Саме ця властивість дозволяє замі- нювати в рівнянні векторні величини їх про- екціями - скалярними величинами і далі розв'язувати одержане рівняння звичайними алгебраїчними методами. підбиваємо підсумки yy Фізичні величини поділяються на ска- лярні і векторні. yy Додати дві скалярні величини означає додати їх значення. Додавати можна скалярні величини, подані в одних одиницях. yy Векторні величини мають значення (мо- дуль) і напрямок. yy Суму векторів визначають за правилом паралелограма або за правилом трикутника. контрольні запитання 1. Які фізичні величини називають скаляр- ними? векторними? Наведіть приклади. 2. Як знайти суму векторів? різницю векторів? до- буток вектора та скаляра? 3. Як знайти про- екції вектора на о сі координат? вправа № 3 1. Чи можна додавати площу і об'єм? вектор імпульсу й енергію? вектор швидкості і вектор сили? енергію і роботу? Чому? 2. Перенесіть у зошит рис. 1. Для кожного випадку знайдіть суму та різницю двох векторів. 3. Знайдіть проекції векторів на о сі коорди- нат (рис. 2). б  a  b в  a  b а  a  b Рис. 1  a  b  c Рис. 2  d  s  l x, м y, м 1 1 0 рис. 3.6. Визначення проекцій вектора на осі координат: ax - проекція вектора  a на вісь ОX, ax 0; ay - проекція векто ра  a на вісь ОY, ay 0 XO Y A2 ay ax B2 A1 B1  a B A рис. 3.7. Визначення проекцій вектора на осі координат XO Y by=bsina a a bx =bcosa  b  a ax =a  b bx =-b  c  d cx =0 dx =0 рис. 3.8. Проекція суми векторів дорівнює сумі проекцій векторів, що додаються: якщо    c a b= + , то c a bx x x= +  a cx =ax +bx ax bx    c a b= + O O O O X X X X а б г в  b

19. 20 Рис. 4.1. На перехресті не відбулося жодної дорож ньо-транспортної пригоди, оскільки всі учасники руху правильно розв'язали основну задачу механіки РОЗДіЛ I. Механіка Частина 1. Кінематика § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики Уявіть, що виникла аварійна ситуація, коли на одній колії опинилися два поїзди: товар ний рухається зі швидкістю 50 км/год, а позаду нього, на відстані 1 км, їде експрес зі швидкістю 70 км/год. Машиніст експреса починає гальмувати. Чи є неминучою ката строфа? Скільки часу потрібно експресу для зупинки? Який шлях подолає за цей час товарний поїзд? Яку найменшу відстань має подолати експрес до зупинки? Від чого це залежить? Згадаємо, що на ці та багато інших подібних питань відповідає розділ фізики, який називають "Механіка". 1 Що вивчає механіка Механіка - наука про механічний рух матеріальних тіл і про взаємодії, які при цьому відбуваються між тілами. Основна задача механіки - пізнати закони механічного руху тіл, вза- ємодій між тілами, передбачати поведінку тіл на основі законів механіки, визначати механічний стан тіла (координати та швидкість руху) в будь-який момент часу (див., наприклад, рис. 4.1). Механіка у своєму складі має кілька розділів, зокрема кінематику - розділ механіки, який вивчає рух тіл і при цьому не розглядає причин, якими цей рух викликаний. Інакше кажучи, кінематика не відповідає на запитання на зразок: "Чому саме через 2 км зупиниться експрес?", - вона тільки описує рух. А от причини зміни руху тіл розглядає розділ механіки, який називають динаміка. 2 Складники системи відліку Механічний рух - зміна з часом положення тіла (або частин тіла) в просторі відносно інших тіл. Тіло, відносно якого розглядають рух усіх інших тіл, про які йдеться в певній задачі, називають тілом відліку. Щоб визначити положення тіла в просторі в даний момент часу, з тілом відліку пов'язують систему коор динат, яку задають за допомогою однієї, двох або трьох координатних осей (відповідно одновимірну, двовимірну або тривимірну систему координат), і прилад для відліку часу (годинник, секундомір тощо).

20. 21 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики Тіло відліку, пов'язані з ним система координат і прилад для відліку часу утво рюють систему відліку (див. рис. 4.2). Доки не обрано систему відліку, неможливо стверджувати, рухається тіло чи перебуває в стані спокою. Наприклад, люди, що сидять у тролейбусі, не рухаються відносно одне одного, але разом із тролейбусом вони рухаються відносно полотна дороги. Розгляньте рис. 4.2. Назвіть тіла або частини тіл, які здійснюють механічний рух. Відносно яких тіл ви розглядали ці рухи? 3 коли розмірами тіла можна знехтувати Будь-яке фізичне тіло складається з величезної кількості частинок. Наприклад, в 1 см3 води міститься понад 3·1022 молекул. Це в багато разів більше, ніж кількість людей на Землі (7,6·109, або 7,6 млрд осіб). А щоб ви- значити розташування тіла в просторі, потрібно, говорячи строго, визначити розташування кожної його точки. Тож як розв'язати основну задачу меха- ніки? З попереднього курсу фізики ви знаєте, що досить часто тіло уявно замінюють його фізичною моделлю - матеріальною точкою. Матеріальна точка не має розмірів, а її маса дорівнює масі тіла. X,м Y,м 0 1 1 рис. 4.2. Складники системи відліку: тіло відліку, система координат, прилад для відліку часу Система координат Прямокутну (декартову) тривимірну систему координат зада ють за допомогою трьох взаємно перпендикулярних коорди натних осей (ОX, ОY, ОZ), що перетинаються в одній точці - в початку відліку. Уздовж осей відкладають відстані в обраній шкалі довжин, наприклад у метрах. Тіло відліку Обираючи тіло відліку, керуються мір куваннями зручності. Так, розглядаючи рух тролейбуса між двома зупинками, за тіло відліку доцільно взяти тіло, неру хоме відносно Землі, наприклад дерево. А от якщо розглядати рух людини, що йде по салону тролейбуса, за тіло відліку зручно обрати тіло, нерухоме відносно тролейбуса, наприклад водія. 11 Прилад для відліку часу Зміна положення тіла відбуваєть ся не миттєво, тому для дослі дження механічного руху необхід ний прилад для відліку часу. Z,м

21. 22 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 Матеріальна точка - це фізична модель тіла, розмірами якого в умовах задачі можна знехтувати. Те саме тіло в умовах однієї задачі можна вважати матеріальною точ- кою, а в умовах іншої - не можна (див. рис. 4.3). Далі, якщо не буде спе ціальних застережень, розглядаючи рух тіла та визначаючи його коорди нати, вважатимемо дане тіло матеріальною точкою. Переміщення  s Астероїд Бенну а б Діаметр - 560 м Шлях l Траєкторія Венера Бенну Марс Сонце Земля 8 вересня 2016 р. на астероїд Бенну стартувала амери- канська міжпланетна станція. Узяття ґрунту заплановано на 2019 р., повернення на Землю - на 2023 р. рис. 4.3. Досліджуючи рух астероїда бенну по орбіті, розміром астероїда можна знехтувати та вважати його матеріальною точкою (а); плануючи спуск на астероїд робота, розмірами астерої да нехтувати не можна (б) Уявну лінію, в кожній точці якої послідовно перебувала матеріальна точка під час руху, називають траєкторією руху. Наприклад, траєкторією руху астероїда Бенну є еліпс (жовта лінія на рис. 4.3, а). Якщо визначити довжину ділянки траєкторії, яку описав астероїд, на- приклад, за три земні місяці, знайдемо шлях l, який подолав астероїд за цей час (l ≈ 262 млн км) (оранжево-жовта лінія на рис. 4.3, а). Шлях - це фізична величина, яка дорівнює довжині траєкторії або довжині її певної ділянки. 4 переміщення. проекція переміщення З'єднаємо напрямленим відрізком (вектором) положення астероїда на момент початку спостереження з його положенням наприкінці спостереження (див. рис. 4.3, а). Цей вектор - переміщення астероїда за даний інтервал часу. Переміщення  s - це векторна величина, яку графічно подають у вигляді напрямленого відрізка прямої, який з'єднує початкове і кінцеве положення матеріальної точки. Переміщення вважають заданим, якщо відомі напрямок і модуль пере міщення. Модуль переміщення s - це довжина вектора переміщення. Одиниця модуля переміщення в СІ - метр: s[ ]=1 м (m)*. * Тут і далі в дужках наведено міжнародні позначення одиниць СІ.

22. 23 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики У більшості випадків вектор переміщення не напрямлений уздовж траєкторії руху тіла: шлях, пройдений тілом, зазвичай більший, ніж модуль переміщення (див. рис. 4.3, а). Шлях і модуль переміщення виявляються рів- ними, тільки коли тіло рухається вздовж пря- мої в незмінному напрямку. Наведіть приклади руху тіл, за якого: а) шлях дорівнює модулю переміщення; б) шлях є більшим за модуль переміщення; в) модуль переміщення дорівнює нулю. Якщо відомі початкові координати і пере- міщення тіла на даний момент часу, можна ви- значити положення тіла в цей момент часу, тобто розв'язати основну задачу механіки. Однак за формулами, записаними у векторному вигляді, здійснювати обчислення доволі складно, адже в цьому випадку доводиться постійно врахову- вати напрямки векторів. Тому для розв'язування задач використовують проекції вектора перемі щення на осі координат (рис. 4.4). 5 У чому полягає відносність механічного руху Траєкторія, шлях, переміщення, а отже, швид кість руху тіла залежать від вибору системи відліку - в цьому полягає відносність механіч- ного руху. Переконайтесь у відносності механічного руху: розгляньте рух точки A на лопаті гвинта гелікоптера під час його вертикального зльоту, прийнявши, що за час спостереження гвинт ге- лікоптера зробив три оберти (рис. 4.5). Система відліку "Гелікоптер": yy траєкторія руху точки А - коло; yy шлях l - три довжини кола: l R= ⋅3 2π ; yy модуль переміщення s=0. Система відліку "Земля": yy траєкторія руху точки А - гвинтова лінія; yy шлях l - довжина гвинтової лінії; yy модуль переміщення s - висота, на яку піднявся гелі- коптер: s=h. рис. 4.5. Траєкторія, шлях і переміщення гелікоптера в різних системах відліку  s A A A рис. 4.4. Координатний метод визначення положення тіла yy У будь-який момент часу координати тіла можна ви- значити за формулами: x x sx= +0 ; y y sy= +0 X0 x y x0 y0 sy sx Y  s yy s sx = , якщо напрямок пе- реміщення збігається з на- прямком осі координат: X0 xx0 sx  s yy s sx = − , якщо напрямок переміщення протилежний напрямку осі координат: X0 xx0 sx  s

23. 24 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 6 Згадуємо види механічного руху Ви знаєте, що за характером руху розрізняють рівномірний і нерівно мірний рухи, за формою траєкторії - прямолінійний і криволінійний рухи. Уважно розгляньте таблицю нижче та дайте означення деяких меха- нічних рухів: рівномірного прямолінійного, рівномірного криволінійного, нерівномірного прямолінійного, нерівномірного криволінійного. Наведіть власні приклади таких рухів. (Червоні точки в таблиці показують поло- ження тіла через деякі рівні інтервали часу.) Нерівномірний рух - рух, під час якого матеріальна точка за рівні інтервали часу долає різний шлях Прямолінійний рух Траєкторія руху - пряма лінія Криволінійний рух Траєкторія руху - крива лінія 1 2 3 4 5 6 1 2 3 4 5 68 7 9 Рівномірний рух - рух, під час якого матеріальна точка за будь-які рівні інтервали часу долає однаковий шлях Прямолінійний рух Траєкторія руху - пряма лінія Криволінійний рух Траєкторія руху - крива лінія 1 1 5 5 2 2 6 6 3 3 7 7 4 4 Нам здається очевидним, що час руху тіла не залежить від вибору системи відліку. Тобто інтервал часу між дво ма даними подіями в усіх системах відліку має те саме значення. Це твердження - одна з найважливіших аксі- ом класичної механіки. І це дійсно так, але тільки тоді, коли швидкість руху тіла є набагато меншою за швидкість поширення світла (рух саме з такими швидкостями роз- глядають у класичній механіці). Якщо швидкість руху тіла порівнянна зі швидкістю поширення світла, то час для цього тіла сповільнюється. Рух зі швидкостями, які порівнянні зі швидкістю поши- рення світла, розглядають у релятивістській механіці.

24. 25 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики підбиваємо підсумки y Механіка - наука про механічний рух матеріальних тіл і про взаємодії, які при цьому відбуваються між тілами. Основна задача механіки - пізнати закони руху та взаємодії матеріальних тіл, на основі цих законів передбачати поведінку тіл та визначати механічний стан тіл у будь-який момент часу. y Механічний рух - зміна з часом положення тіла (або частин тіла) в про- сторі відносно інших тіл. Розв'язуючи задачу про механічний рух, обов'язково слід обрати систему відліку: тіло відліку, пов'язані з ним систему координат і прилад для відліку часу. y Матеріальна точка - це фізична модель тіла, розмірами якого в умовах за- дачі можна знехтувати. Маса матеріальної точки збігається з масою тіла. Лінію руху матеріальної точки в просторі називають траєкторією. Координати матеріальної точки у двовимірній системі координат обчислю- ють за формулами: x x sx= +0 ; y y sy= +0 . y Шлях l - це фізична величина, що чисельно дорівнює довжині траєкторії руху матеріальної точки за даний інтервал часу. yПереміщення  s - це векторна величина, яку графічно подають у вигляді напрямленого відрізка прямої, проведеного з початкового положення мате- ріальної точки до її кінцевого положення. yОдиниця шляху та модуля переміщення в СІ - метр (м). y Траєкторія руху, шлях і переміщення тіла залежать від вибору системи відліку - в цьому полягає відносність механічного руху. контрольні запитання 1. Що вивчає механіка? 2. Якою є основна задача механіки? 3. Дайте озна- чення механічного руху. 4. Наведіть приклади різних механічних рухів. 5. На- звіть складники системи відліку. 6. Які види систем координат ви знаєте? 7. У яких випадках тіло, що рухається, можна розглядати як матеріальну точку? Наведіть приклад. 8. Опишіть шлях і переміщення за планом харак- теристики фізичної величини (див. форзац підручника). 9. У чому полягає відносність механічного руху? Наведіть приклад. вправа № 4 1. Яку систему координат (одновимірну, двовимірну, тривимірну) ви оберете, описуючи такі рухи: підйом ліфта; рух човна по поверхні води; біг футбо- ліста на полі; політ метелика; спуск спортсменки з гори на лижах? 2. Назвіть декілька тіл відліку, відносно яких ви зараз рухаєтесь. У якому напрямку відбувається цей рух? 3. Із яким тілом потрібно пов'язати систему відліку, щоб ваші шлях і пере- міщення в будь-який момент часу дорівнювали нулю? Чи зручною буде ця система відліку для опису вашого руху? 4. Автомобіль рухається на повороті дороги, який являє собою чверть дуги кола радіуса 20 м. Визначте шлях і модуль переміщення автомобіля за час повороту. 5. Із повітряної кулі, що летить горизонтально, впав невеликий важкий пред- мет. Якою буде траєкторія руху цього предмета відносно кулі? відносно людини, яка спостерігає за рухом кулі, сидячи на галявині?

25. 26 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 6. Траєкторія руху точки на ободі колеса велосипеда відносно землі є циклоїдою (див. рисунок). Вважають, що властивості циклоїди першим дослідив Ґ. Ґалілей. Скористайтеся додатковими джерелами інформації та дізнайтеся про "механічні" властивості цієї лінії. експериментальне завдання Скориставшись мобільним пристроєм і відповідною про- грамою, прокладіть траєкторію руху від вибраного вами будинку до школи. Визначте шлях, який при цьому буде подоланий, напрямок і модуль переміщення. § 5. Швидкість рУхУ. середня і миттєва ШвидкОсті. ЗакОни дОдавання переміЩень і ШвидкОстеЙ Чи перепливали ви річку зі швидкою течією? Дуже важко пе репливти її так, щоб потрапити на протилежний берег прямо навпроти місця запливу. А хтось намагався піднятися ескала тором, що рухається вниз? Теж складно. Набагато швидше під нятися, якщо рухатися в бік руху ескалатора. У кожному з на ведених прикладів людина бере участь водночас у двох рухах. Як при цьому розрахувати швидкість її руху, ви довідаєтесь із цього параграфа. Але спочатку згадаємо, що таке швидкість. 1 Згадуємо рівномірний прямолінійний рух тіла Найпростіший вид механічного руху - рівномірний прямолінійний рух. Рівномірний прямолінійний рух - це такий механічний рух, під час якого тіло за будьякі рівні інтервали часу здійснює однакові переміщення. Із означення рівномірного прямолінійного руху випливає: yy для опису цього руху достатньо скористатись одновимірною системою координат, адже траєкторія руху - пряма; yy відношення переміщення  s до інтервалу часу t, за який це перемі- щення відбулося, для такого руху є незмінною величиною, адже за рівні інтервали часу тіло здійснює однакові переміщення. Векторну фізичну величину, яка дорівнює відношенню переміщення  s до інтервалу часу t, за який це переміщення відбулося, називають швидкістю рівномірного прямолінійного руху тіла:   v s t = Напрямок вектора швидкості руху збігається з напрямком перемі- щення тіла, а модуль і проекцію швидкості визначають за формулами: v s t = ; vx s t x =

# data[].attributes.attachment_link.description
Published on 1. © Бар'яхтар В. Г., Довгий С. О., Божинова Ф. Я., Кірюхіна О. О., 2018 © Хорошенко В. Д., ілюстрації, 2018 ISBN 978-617-09-4360-6 © ТОВ Видавництво "Ранок", 2018 УДК [37.016:53](075.3) Ф50 Ф50 Фізика (рівень стандарту, за навчальною програмою авторського колек- тиву під керівництвом Локтєва В. М.) : підруч.

# data[].attributes.headline
Виконати в зошиті задачі.

# data[].attributes.subject
Виконати в зошиті задачі.

# data[].attributes.body
Вправа 42 (2,3)

# data[].attributes.headline
Вчимося розв'язувати задачі

# data[].attributes.subject
Вчимося розв'язувати задачі

# data[].attributes.body
1. Яку роботу виконало поле, переміщуючи заряд 8 нКл між точками, різниця потенціалів між якими дорівнює 25 В?

# data[].attributes.headline
Переглянути відео

# data[].attributes.subject
Переглянути відео

# data[].attributes.attachment_link.title
Робота під час переміщення заряду в однорідному електростатичному полі

# data[].attributes.headline
Виконати задачі в зошиті вправа 43(2-5)

# data[].attributes.subject
Виконати задачі в зошиті вправа 43(2-5)

# data[].attributes.headline
Переглянути відео 

# data[].attributes.body
Переглянути відео

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Кузнєцов Руслан Анатолійович. Математика

# data[].attributes.attachment_link.title
Урок №7 Провідники і діелектрики у електричному полі

# data[].attributes.headline
1. Користуючись підручником, самостійно опрацювати параграф 42 с. 245-246 та написати конспект

# data[].attributes.subject
1. Користуючись підручником, самостійно опрацювати параграф 42 с. 245-246 та написати конспект

# data[].attributes.body
https://www.slideshare.net/booksss100/1-112667198?ref=https://uchebniki-online.net/435-fizika-10-klass-baryahtar.html

# data[].attributes.headline
1. Користуючись підручником,  самостійно опрацювати параграф 43 с. 251-257 та написати конспект

# data[].attributes.subject
1. Користуючись підручником,  самостійно опрацювати параграф 43 с. 251-257 та написати конспект

# data[].attributes.body
https://www.slideshare.net/booksss100/1-112667198?ref=https://uchebniki-online.net/435-fizika-10-klass-baryahtar.html

# data[].attributes.headline
Виконати в зошиті за

# data[].attributes.body
Виконати в зошиті задачі.
1. Яку напруженість має електричне поле, створене точковим зарядом 3 нКл на відстані 20 см від цього заряду?                2. На відстані 4 см від заряду напруженість електричного поля становить 800 Н/Кл. Знайти значення заряду

# data[].attributes.headline
Вчимося розв'язувати задачі

# data[].attributes.subject
Вчимося розв'язувати задачі

# data[].attributes.body
1. На заряд 8 нКл, внесений у дану точку поля, діє сила 40 мН. Знайти модуль напруженості поля в даній точці.

# data[].attributes.headline
Переглянути відео 

# data[].attributes.body
Переглянути відео

# data[].attributes.attachment_link.title
4. Електричне поле. Напруженість (укр мов)

# data[].attributes.headline
1. Користуючись підручником, самостійно опрацювати параграф 40-41 с. 237-241 та написати конспект

# data[].attributes.subject
1. Користуючись підручником, самостійно опрацювати параграф 40-41 с. 237-241 та написати конспект

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Published on

1. © Бар'яхтар В. Г., Довгий С. О., Божинова Ф. Я., Кірюхіна О. О., 2018 © Хорошенко В. Д., ілюстрації, 2018 ISBN 978-617-09-4360-6 © ТОВ Видавництво "Ранок", 2018 УДК [37.016:53](075.3) Ф50 Ф50 Фізика (рівень стандарту, за навчальною програмою авторського колек- тиву під керівництвом Локтєва В. М.) : підруч. для 10 кл. закл. загал. серед. освіти / [В. Г. Бар'яхтар, С. О. Довгий, Ф. Я. Божинова, О. О. Кірюхіна] ; за ред. В. Г. Бар'яхтара, С. О. Довгого. - Харків : Вид-во "Ранок", 2018. - 272 c. : іл. ISBN 978-617-09-4360-6 УДК [37.016:53](075.3) Підручник створено авторським колективом у складі: В. Г. Бар'яхтар, С. О. Довгий, Ф. Я. Божинова, О. О. Кірюхіна Рекомендовано Міністерством освіти і науки України (наказ Міністерства освіти і науки України від 31.05.2018 № 551) Видано за рахунок державних коштів. Продаж заборонено Рец ензент и: І. М. Гельфгат, учитель фізики комунального закладу "Харківський фізико-математичний ліцей № 27", учитель-методист, Заслужений учитель України, кандидат фізико-математичних наук; А. Б. Трофімчук, завідувач кабінету фізико-математичних предметів Рівненського обласного інституту післядипломної освіти А в то р и й вид авниц т во вис ловлюють щиру подяку: М. М. Кірюхіну, президенту Спілки наукових і інженерних об'єднань України, кандидату фізико-математичних наук, за слушні зауваження й конструктивні поради; І. С. Чернецькому, завідувачу відділу створення навчально-тематичних систем знань Національного центру "Мала академія наук України", кандидату педагогічних наук, за створення відеороликів демонстраційних і фронтальних експериментів Методичний апарат підручника успішно пройшов експериментальну перевірку в Національному центрі "Мала академія наук України" Ілюстрації художника Володимира Хорошенка Інтернет-підтримка Електронні матеріали до підручника розміщено на сайті interactive.ranok.com.ua

2. 3 Дорогі друзі! Ви вивчаєте фізику вже четвертий рік. Сподіваємося, ви зуміли оцінити достоїнства цієї дивовижної науки про природу, і більше - ви намагаєтесь, використовуючи набуті знання, усвідомлювати й поясню- вати явища та процеси, що відбуваються навколо. І знову з вами ваш помічник - підручник фізики. Нагадаємо його особливості. Усі параграфи підручника завершуються рубриками: "Підбиваємо підсумки", "Контрольні запитання", "Вправа". У рубриці "Підбиваємо підсумки" подано відомості про основні поняття та явища, з якими ви ознайомилися в параграфі. Отже, ви маєте можливість іще раз звернути увагу на головне. "Контрольні запитання" допоможуть з'ясувати, чи зрозуміли ви вивчений матеріал. Якщо ви зможете відповісти на всі запитання, то все гаразд; якщо ж ні, знову зверніться до тексту параграфа. Виявити свою компетентність і застосувати набуті знання на практиці допоможе матеріал рубрики "Вправа". Завдання цієї ру- брики диференційовані за рівнями складності - від доволі про- стих, що потребують лише уважності, до творчих, розв'язуючи які слід виявити кмітливість і наполегливість. Номер кожного завдання має свій колір (у порядку підвищення складності: синій, зелений, оранжевий, червоний, фіолетовий). Серед завдань є такі, що слугують для повторення матеріалу, який ви вже вивчали в курсах природознавства, математики або на попередніх уроках фізики. Фізика - наука насамперед експериментальна, тому в підручнику наявні експериментальні завдання. Обов'язково виконуйте експериментальні завдання та лабораторні роботи - і ви будете краще розуміти фізику. Чимало цікавого та корисного ви дізнаєтеся завдяки інтернет підтримці. Це відеоролики, що показують у дії той чи інший фізичний дослід або процес; інформація, яка допоможе вам у виконанні завдань; тренувальні тестові завдання з комп'ютерною перевіркою; приклади розв'язування задач. Матеріали, запропоновані наприкінці кожного розділу в рубриках "Підбиваємо підсумки розділу" і "Завдання для самоперевірки", будуть корисними під час повторення вивченого та в ході підготовки до кон- трольних робіт. Рубрика "Фізика в цифрах" слугує містком, що пов'язує новітні досягнення техніки з навчальним матеріалом параграфів. Для тих, хто хоче більше дізнатися про розвиток фізичної науки й техніки в Україні та світі, знайдеться чимало цікавого й корисного в рубриках "Фізика і техніка в Україні" та "Енциклопедична сторінка". Для тих, хто вже замислюється над вибором майбутньої професії та прагне знати більше про перспективи розвитку ринку праці, призна- чена рубрика "Професії майбутнього". Цікавої подорожі світом фізики, нехай вам щастить!

3. 4 ПЕРЕДМОВА РОЗДІЛ I Теми проектів 1. Вивчення фізичних характеристик влас ного тіла. 2. Резонанс: прояви і застосування. 3. Паски безпеки в транспорті. Теми рефератів і повідомлень 1. Час і його вимірювання. 2. Внесок космонавток і астронавток в освоєння космічного простору. 3. Внесок Амалі Еммі Нетер у розвиток теоретичної фізики. 4. Особливості конструкції високошвид кісного транспорту. 5. Рух у біологічних системах. 6. Сила тертя в техніці і природі. 7. Як "працює" парашут. 8. Навіщо спортсмени "закручують" м'яч. 9. Закони фізики і танцювальні рухи. 10. Важелі в живій природі. 11. Гідродинамічні характеристики крово носної системи. 12. Вплив звуку та інфразвуку на організми, шумове забруднення. 13. Ультразвук у медицині. Теми експериментальних досліджень 1. Залежність дальності польоту тіла від на прямку та значення початкової швидко сті його руху. 2. Створення штучної гравітації. 3. Залежність гальмівного шляху та часу гальмування від маси і швидкості тіла. 4. "Завдання" боксерських рукавичок і бинтів. 5. Аеродинамічні властивості паперових літачків. 6. Додавання гармонічних коливань, отри мання фігур Ліссажу. 7. Аналіз рівня шуму в шкільних приміщен нях. Рекомендації проектувальникам. РОЗДІЛ II Теми рефератів і повідомлень 1. Подорож у часі за теорією А. Ейнштейна. 2. Навіщо потрібні прискорювачі елемен тарних частинок. 3. Повчальні історії з життя першого кос монавта незалежної України Л. К. Ка денюка. 4. Придатні для життя планети. Як до них дістатися? 5. Темна енергія і темна матерія. 6. Всесвіт як результат Великого вибуху. РОЗДІЛ III Теми проектів 1. Дифузія та її значення. 2. Глобальне потепління: чи є загроза? 3. Вологість і температура повітря у при міщеннях, способи збереження тепла. Теми рефератів і повідомлень 1. Адіабатний процес у природі, техніці. 2. Аномальні властивості води. 3. "Жива" і "мертва" вода. 4. Капілярні явища в ґрунті. 5. Чому з'являються тріщини на стінах будинків. Як запобігти їх появі. 6. Фізика і хімія у процесах випікання та зберігання хліба. 7. Захист двигунів від перегріву. 8. Теплові процеси в тілі людини. 9. Порівняння економічної доцільності ви користання автомобілів із ДВЗ і електро мобілів. 10. Ваші поради прем'єр-міністру: чи до цільно розвивати альтернативну енер гетику в Україні. 11. Еволюція автомобільних двигунів. Теми експериментальних досліджень 1. Залежність температури кипіння від зов нішнього тиску, наявності домішок тощо. 2. Вирощування кристалів і вивчення їх фізичних властивостей. 3. Дослідження капілярних явищ. 4. Залежність швидкості випаровування води від різних факторів. РОЗДІЛ IV Теми проектів 1. Електростатичні явища та життєдіяль ність організмів. 2. Електростатичні явища навколо. 3. Трибоелектрика та її застосування. Теми рефератів і повідомлень 1. Електростатичні методи лікування. 2. Електричне поле в клітинах істот. 3. Увага: висока напруга. 4. Історія створення блискавковідводу. 5. Заземлення побутових електроприладів. 6. Земля - величезний конденсатор. Теми експериментальних досліджень 1. Дослідження взаємодії заряджених тіл. 2.  Виготовлення електроскопа. Дослі дження за його допомогою зарядже них тіл. 3. Різні способи візуалізації силових ліній електричного поля. Орієнтовні теми проектів, рефератів і повідомлень, експериментальних досліджень

4. 5 ВСТУП § 1. Зародження і розвиток фізики як науки Ще зовсім недавно люди навіть не могли мріяти про можливості, які мають зараз. Досягнення в таких галузях, як робототехніка, штучний інтелект, нанотехнології, 3D-друк, генетика, біотехнологія, сьогодні швидко взаємодоповнюються. Розумні си стеми, що вже створені або тільки створюються: будинки, фабрики, ферми й навіть міста - допоможуть вирішувати різні проблеми людства. Зрозуміло, що все зазна чене не може не впливати на формування світогляду сучасної людини. Разом із тим слід завжди пам'ятати, що нові відкриття - це не тільки прогрес, але й величезна відповідальність. У сучасному світі - бурхливому, суперечливому й разом з тим взаємозалежному - важливим є усвідомлення того, що світ пізнаваний, що випадковість не тільки плутає і порушує наші плани, але й створює нові можливості; що існують незмінні орієн тири-інваріанти; що в міру розвитку знань відбувається руйнування старих "рамок" наших уявлень. Передбачаємо ваше запитання: а до чого тут природничі науки? Спо діваємося, наприкінці 11 класу ви самі зможете на нього відповісти. А зараз лише зазначимо, що всі ці висновки випливають із істин, відкритих природничими науками, оскільки їх закономірності та принципи мають глобальний характер і тому виходять за межі власне наук. 1 Які етапи пройшла фізика під час свого розвитку Історія фізики - це довжелезна історія відкриттів. І з кожним із них глибшає наше розуміння природи. За будь-яким відкриттям стоїть конкретна людина, а частіше група людей, чиїми зусиллями фізика як наука підіймалася на новий щабель розвитку. Ви вже знаєте багато імен людей, чия діяльність сприяла прогресу фізичної науки. Спробуємо систе- матизувати знання про дослідників природи й першовідкривачів невідомого та простежимо, як накопичувалися фізичні знання.

5. Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 Із давніх часів до кінця XVI ст. Перед- історія фізики - це період накопичення фізичних знань, закладання наукових уяв- лень про властивості навколишнього світу. Величезний вплив на формування фізич- них понять і закономірностей здійснили мислителі Стародавньої Греції: Аристо тель, Архімед, Аристарх Самоський, Демо крит, Левкіпп, Піфагор, Птолемей, Евклід. Із кінця XIX/початку XX ст. Зв'язок властивостей простору-часу з енергією та імпульсом матеріальних тіл був установ- лений А. Ейнштейном у загальній теорії відносності. Учений узагальнив результати І. Ньютона щодо гравітаційної взаємодії, ув'язавши її з кривизною простору-часу. Фундамент квантової механіки на по- чатку XX ст. заклали М. Планк, А. Ейн штейн, Н. Бор, М. Борн. Із відкриттям А. Беккерелем радіоак- тивності почався розвиток ядерної фізики, сучасна фізика Ідея геліоцентричної (від грец. Helios - Сонце) будови світу. Теоретичне пояснен ня цієї ідеї з'явилося майже через 2000 років потому. бл. 460 - бл. 370 рр. до н. е. 384-322 рр. до н.е. бл. 310 - бл. 230 рр. до н. е. Джеймс Максвелл Створення теорії електромагніт ного поля, яка пояснювала всі відомі на той час факти й дозволя ла передбачати нові явища. 1831-1879 1871-1937 Аристарх Самоський який сприяв появі нових джерел енергії - атомної енергії та енер- гії ядерного синтезу. Відкриття, зроблені в ході досліджень ядер- них реакцій, започаткували фі- зику елементарних частинок. Сучасні уявлення про Великий вибух, чорні діри, розширення Всесвіту з прискоренням, про темну енергію пов'язані з пра- цями Е. Габбла, Р. Оппенгей мера, Х. Снайдера, Дж. Вілера, С. Гокінґа та ін. Ернест Резерфорд Установлення структури атома як системи, що складається з малого за розмірами ядра, яке має позитивний заряд, та електронів, заряджених негативно. Е. Резерфорд вважається "батьком" ядерної фізики. Ідея атомарної будови матерії. Експерименталь но цю ідею було підтверджено тільки на початку XX ст. становлення фізики Демокрит Узагальнення та систематизація знань у царині природничих наук. Праці Аристотеля до XVI ст. вважалися "безумовною істиною". Уявлення філософа про звукові хвилі збереглись і в сучасній фізиці. Аристотель 6

6. Запровадження поняття центра тяжіння, побудо ва теорії рівноваги важе ля, визначення моменту сил, відкриття законів плавання тіл. Здобутки вченого в інженерії - основа для багатьох су часних механізмів. Початок XVII ст. - 80ті рр. XVII ст. Роз- виток фізики як науки пов'язують з ім'ям Ґ. Ґалілея, експерименти якого заклали фундамент класичної механіки. Розвиток ремесел і судноплавства стимулював дослі- дження, що спираються на експеримент. У цей період створюють барометр (Е. Торрі челлі), формулюють газовий закон (Р. Бойль, Е. Маріотт), відкривають закон заломлення світла (В. Снелліус, Р. Декарт), розмежовують електричні та магнітні явища (В. Гільберт). Кінець XVII ст. - кінець XIX/початок XX ст. Період починається по- будовою першої фізичної (механічної) картини світу (І. Ньютон) і продов- жується бурхливим розвитком галузі фізики, пов'язаної з використанням теплових двигунів (Дж. Ватт, С. Карно). Вивчення електричних і маг- нітних явищ (Ш. Кулон, А. Ампер, Г. Ерстед, М. Фарадей) завершується створенням Дж. Максвеллом рівнянь електромагнітного поля, які стали теоретичною основою для сучасної електротехніки та радіозв'язку. 287-212 рр. до н. е. Архімед Ґалілео Ґалілей Ісаак Ньютон Альберт Ейнштейн Нільс Бор Відкриття принципу відносності в механіці, обґрунтування гелі оцентричної будо ви світу, створення телескопа, відкриття в астрономії, винайден ня термометра та ін. Розуміння будови Соняч ної системи, формулюван ня загальних уявлень про будову Всесвіту й основ них законів механіки, які визначили розвиток фізи ки на 300 років наперед. Створення квантової теорії планетарного атома, розроблення фізичних ідей квантової механіки. Один із засновників сучас ної теоретичної фізики; за словами самого вченого, справжня мета його до сліджень "завжди поляга ла в тому, щоб домогтися спрощення теоретичної фізики та її об'єднання в цілісну систему". 1564- 1642 1642-1727 1879-1955 1885-1962 класична фізика формування фізики як науки 7

7. 8 ВСТУП 2 які питання турбують сучасних фізиків Практично кожного дня з'являється нова інформація та нові знання про навколишній світ, причому їх обсяг настільки значний, що іноді вони застарівають раніше, ніж ми встигаємо про них дізнатися (рис. 1.1). Незважаючи на великий обсяг накопиче- них знань, сучасна фізика ще дуже далека від пояснення всіх явищ природи. Дотепер фізики не можуть пояснити природу темної матерії, по- ходження високоенергетичних космічних час- тинок та багато іншого. На думку британського фізика Стівена Гокінґа (1942-2018), "прогрес полягає не в заміні неправильної теорії на пра- вильну, а в заміні неправильної теорії на непра- вильну, але вже уточнену". Багато десятиліть учені намагаються створити теорію, яка пояснювала б Всесвіт, об'єднавши теорії фундаментальних взаємодій: сильної, слабкої, електромагнітної, гравітаційної. Певних успіхів у цьому напрямі вже досягнуто: у фізиці елементарних частинок створено Стан дартну модель - теорію, що об'єднує сильну, слабку й електромагнітну взаємодії елементар- них частинок. 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року рис. 1.1. За даними досліджень, обсяг інформації безперервно зростає. У наш час він подво юється кожні півтора року. Сучасна людина за місяць отримує стільки інформації, скільки людина XVII ст. отримувала протягом життя. Щоб рухатися в ногу із часом, слід невпинно займатися самоосвітою 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року

8. 9 § 1. Зародження і розвиток фізики як науки На сьогодні Стандартна модель узгоджується з експериментами, і не- давнє відкриття бозона Хіґґса є яскравим підтвердженням цього. Проте фі- зики намагаються вийти за межі цієї моделі та дізнатися про речі, які поки що пояснити не можуть, наприклад чому у світі практично немає античасти- нок й антиматерії. Тому нині в Європейській організації з ядерних досліджень (ЦЕРН) у Женеві активно проводять експерименти з дослідження процесів, що відбувалися під час зародження Всесвіту. Тож чекаємо на нові відкриття! контрольні запитання 1. Які етапи розвитку пройшла фізика як наука? Які ідеї розвивалися на кож- ному з етапів? 2. На яких проблемах зосереджена сучасна фізика? 3. Назвіть імена відомих вам учених-фізиків. У якій галузі фізики вони працювали? 4. Відкриття в яких галузях фізики дозволили створити побутові пристрої? Наведіть приклади. вправа № 1 1. У тексті § 1 названо ім'я лише одного філософа Стародавньої Греції, що висунув гіпотезу про атомарну будову речовини. Які ще філософи того часу висловлювали таку ідею? 2. Чим уславився Архімед як інженер? Які його винаходи зараз можна побачити навіть на дитячих майданчиках? 3. Уявіть, що ви SMM-менеджер освітнього закладу, і напишіть переконли- вий пост на тему "Чому дизайнерові (чи будь-якому іншому сучасному фахівцю) необхідно вивчати фізику". 4. Унаслідок неправильного використання технологій загинули і ще можуть загинути тисячі людей, змінилися і можуть змінитися на гірше долі міль- йонів. Наведіть приклади на підтвердження або спростування цієї тези. Проведіть із друзями дискусію на тему "Чи може науково-технічний про- грес довести людство до глобальної катастрофи". Сформулюйте та запишіть основні результати обговорення. 5. Чи стикалися ви з неправдивою інформацією в Інтернеті? Якщо так, то що саме допомогло вам з'ясувати її неправдивість? Сформулюйте свої поради з цього приводу. Фізика і техніка в Україні інститут теоретичної фізики імені м. м. боголю- бова нанУ (Київ) - провідний науковий центр із фундаментальних проблем теоретичної, математич ної та обчислювальної фізики, створений у 1966 р. Засновником інституту та його першим директором був усесвітньо відомий фізиктеоретик і математик, академік Микола Миколайович Боголюбов. Тематика наукових досліджень інституту охоп лює широке коло проблем астрофізики й космоло гії, фізики високих енергій, теорії ядерних систем, квантової теорії молекул і кристалів. В інституті працює Науковоосвітній центр для обдарованих школярів і студентів.

9. 10 ВСТУП § 2. метОди наУкОвОГО піЗнання. фіЗичні величини та Їх вимірЮвання. невиЗначенОсті вимірЮвань Чим відрізняється мова фізики (та й будьякої іншої точної науки) від звичайної мови? Мова фізики інтернаціональна: вона створювалася найкращими умами всіх народів, її од нозначно розуміють у будьякому куточку нашої планети. Мова фізики об'єктивна: кожне її поняття має один зміст, який може змінитися (найчастіше - розширитися) тільки завдяки дослідам. Як і методи наукового пізнання, мова фізики народилася з практики. Про методи фізичних досліджень і деякі поняття мови фізики ви згадаєте в цьому параграфі. 1 Що таке фізичне дослідження і якими є його методи Згадаємо, із чого починається дослідницька робота вчених. Перш за все - це спостереження за певним явищем (тілом або матеріалом) і мірку- вання над його сутністю. Спостереження - це сприйняття природи з метою одержання первинних даних для подальшого аналізу. Далеко не завжди спостереження ведуть до правильного висновку. Тому, щоб спростувати або довести власні висновки, учений проводить фізичні дослідження. Фізичне дослідження - це цілеспрямоване вивчення явищ і властивостей природи засобами фізики. Методи фізичних досліджень експериментальний теоретичний Експеримент - дослідження фізич- ного явища в умовах, які перебувають під контролем ученого. У своїй основі фізика є експеримен- тальною наукою: більшість її законів ґрунтуються на фактах, виявлених дослідним шляхом. Аналіз отриманих у результаті експе- риментів даних, формулювання зако- нів природи, пояснення певних явищ і властивостей на основі цих законів, а головне - передбачення й теоре- тичне обґрунтування (із широким використанням математики) нових явищ і властивостей. Які спостереження, теоретичні й експериментальні дослідження ви провели б, щоб дослідити світіння звичайної лампи розжарення? Теоретичні дослідження проводять не з конкретним фізичним тілом, а з його ідеалізованим аналогом - фізичною моделлю, яка має враховувати не- велику кількість основних властивостей досліджуваного тіла. Так, вивчаючи рух автомобіля, ми інколи використовуємо його фізичну модель - матері альну точку (рис. 2.1, а). Цю модель застосовують, якщо розміри тіла не є сут- тєвими для теоретичного опису руху автомобіля, тобто в моделі "матеріальна Як і методи наукового пізнання, мова фізики народилася

10. 11 точка" враховують тільки масу тіла, а його форму та розміри до уваги не беруть. А от якщо необхідно визначити, як на рух автомобіля впливає опір повітря, доцільно застосовувати вже іншу фізичну модель - вона має врахову- вати і форму, і розміри автомобіля (рис. 2.1, б), але не буде враховувати, наприклад, розташу- вання пасажирів у салоні. Чим більше обрано відповідних параметрів для дослідження фізич- ної системи "автомобіль", тим краще можна пе- редбачити "поведінку" цієї системи. Чи доцільно використовувати модель "мате- ріальна точка", якщо інженери мають розра- хувати стійкість автомобіля? 2 як виміряти фізичну величину Описуючи, наприклад, рух автомобіля, ми обов'язково використовуємо певні кількісні характеристики: швидкість, прискорення, час руху, силу тяги, потужність тощо. Із поперед- нього курсу фізики ви знаєте, що кількісну міру певної властивості тіла, певного фізич ного процесу або явища називають фізичною величиною. Значення фізичної величини встановлю- ють у ході вимірювання. Вимірювання бувають прямі і непрямі. У разі прямих вимірювань величину по- рівнюють із її одиницею (метром, секундою, кілограмом, ампером тощо) за допомогою вимі- рювального приладу, проградуйованого у від- повідних одиницях (рис. 2.2). Назвіть кілька фізичних величин, значення яких ви знаходили за допомогою прямих ви- мірювань. У яких одиницях вимірюють ці величини? якими приладами? У разі непрямих вимірювань величину об- числюють за результатами прямих вимірювань інших величин, пов'язаних із вимірюваною ве- личиною певною функціональною залежністю. Так, щоб обчислити середню густину ρ тіла, потрібно за допомогою терезів виміряти його масу m, за допомогою, наприклад, мензурки ви- міряти об'єм V, а потім масу поділити на об'єм: ρ = m V . рис. 2.1. Визначаючи швидкість і час руху автомобіля, можна застосовувати фізичну модель "матеріальна точка" (а); визнача ючи аеродинамічні властивості автомобіля, цю фізичну модель застосовувати не можна (б) рис. 2.2. Сучасні прилади для прямого вимірювання темпе ратури (а); маси (б); швидкості руху (в) а б в б § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... в а

11. 12 ВСТУП 3 побудова системи одиниць Завдання вибудувати систему одиниць на науковій основі було поставлено перед фран- цузькими вченими наприкінці XVIII ст., після Великої французької революції. У результаті з'явилася метрична система одиниць. У 1960 р. було створено Міжнародну систему одиниць СІ, яка згодом стала у світі домінуючою. Історично одиниці фізичних величин пов'язували з певними природними тілами або процесами. Так, 1 метр був пов'язаний із розмірами планети Земля, 1 кілограм - із певним об'ємом води, 1 секунда - з добовим обертанням Землі. Потім для кожної одиниці створювали еталон - засіб (або комплекс засо бів) для відтворення та зберігання одиниці фі зичної величини. Основні еталони зберігалися (і зберігаються зараз) у Міжнародному бюро мір і ваг (м. Севр, Франція). Зараз дедалі більше поширюються методи побудови системи одиниць, які ґрунтуються на особливостях випромінювання та поширення електромагнітних хвиль і на фундаментальних фізичних константах. Розглянемо основні етапи побудови си стеми одиниць на прикладах метра і кілограма. Нагадаємо, що для зручності запису великих і малих значень фізичних величин використовують кратні та частинні одиниці. Кратні одиниці є більшими за основні оди ниці в 10, 100, 1000 і більше разів. Частинні одиниці є меншими за основні одиниці в 10, 100, 1000 і більше разів. Основні одиниці СІ  кілограм (1 кг, 1 kg) одиниця маси  метр (1 м, 1 m) одиниця довжини  секунда (1 с, 1 s) одиниця часу  ампер (1 А, 1 А) одиниця сили струму  моль (1 моль, 1 mol) одиниця кількості речовини  кельвін (1 К, 1 K) одиниця температури  кандела (1 кд, 1 kd) одиниця сили світла Спеціальний відрізок, калібрований за довжиною. Довжину цього відрізка визначено як 1 метр Платиновоіридієвий циліндр, діаметр і висота якого 39 мм. Масу цього зразка визначено як 1 кілограм 1 метр дорівнює шляху, який проходить світло у вакуумі за інтервал часу 1/299 792 458 секунди Поки залишається платино воіридієвий циліндр, але планується пов'язати 1 кілограм зі сталою Планка або з числом Авогадро 1 метр Довжина 1/10 000 000 частини чверті меридіана Землі, який про ходить через Париж (Франція) 1 кілограм Маса 1 літра чистої води за температури 4 °С й атмосферного тиску 760 мм рт. ст. Створений у 1899 р. Використовувався в 1899-1960 рр.

12. 13 § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... Назви кратних і частинних одиниць містять певні префікси. Наприклад, кілометр (1000 м, або 103 м) - кратна одиниця довжини, міліметр (0,001 м, або 10-3 м) - частинна оди- ниця довжини (див. табл. 1). 4 Похибки вимірювань У ході вимірювання будь-яких фізич- них величин зазвичай виконують три послі- довні операції: 1) вибір, перевірка та встанов- лення приладу (приладів); 2) зняття показів приладів; 3) обчислення шуканої величини за результатами вимірювань (у разі непрямих вимірювань); 4) оцінювання похибки. Наприклад, слід виміряти відстань близько 5 м. Зрозуміло, що для цього не треба брати учнівську лінійку, - зручніше скори статися рулеткою. Усі прилади мають певну точність. Відстань у 5 м, як правило, не по- трібно визначати з точністю до міліметра, тому шкала рулетки може й не містити відповідних поділок. А от якщо для полагодження лаборатор- ного крана необхідно визначити розмір дрібної шайби, доцільно скористатися штангенцирку- лем (див. рис. 2.3). Але навіть за допомогою надточного приладу не можна здійснити вимірювання абсолютно точно. Завжди є похибки (невизна- ченості) вимірювань - відхилення значення виміряної величини від її істинного значення. Модуль різниці між виміряним xвим( ) та іс тинним (x) значеннями вимірюваної вели чини називають абсолютною похибкою вимірювання ∆x : ∆x x x= −вим Відношення абсолютної похибки до виміря ного значення вимірюваної величини назива ють відносною похибкою вимірювання εx : εx x x = ∆ вим , або у відсотках: εx x x = ⋅ ∆ вим 100% Таблиця 1 Префікси для утворення назв кратних і частинних одиниць Пре- фікс Позна- чення Множ- ник ато- а 10-18 фемто- ф 10-15 піко- п 10-12 нано- н 10-9 мікро- мк 10-6 мілі- м 10-3 санти- с 10-2 кіло- к 103 мега- М 106 гіга- Г 109 тера- Т 1012 пета- п 1015 екса- е 1018 Рис. 2.3. Штангенциркуль. Точність вимірювання зображе ним приладом - соті частки міліметра

13. 14 ВСТУП Похибки в ході вимірювань бувають випадкові і систематичні. Випадкові похибки Систематичні похибки Випадкові похибки пов'язані з процесом вимі рювання: вимірюючи рулеткою відстань, не- можливо прокласти рулетку ідеально рівно; відлічуючи час секундоміром, неможливо його миттєво ввімкнути та вимкнути, й т. д.   Щоб результати були точнішими, вимірю- вання проводять кілька разів і визначають середнє значення вимірюваної величини: x x x x x N N вим сер= = + + +1 2 ... , де x1, x2, ... xN - результати кожного з N ви- мірювань.   У даному разі випадкову абсолютну похибку ∆xвип можна визначити за формулою: ∆x x x x x x x N N вип вим вим вим = +− + − + −1 2 ...   Якщо вимірювання проводилося один раз, то вважатимемо, що випадкова похибка дорівнює половині ціни поділки шкали приладу. Систематичні похибки пов'я зані насамперед із вибором приладу: неможливо знайти ру- летку з ідеально точною шкалою, ідеально рівноплечі важелі тощо. Систематичні похибки визнача- ються класом точності приладу, тому їх часто називають похиб ками приладу.   У процесі експлуатації точ- ність приладів може зменшува- тися, тому їх необхідно періо- дично калібрувати за допомогою спеціального обладнання.   Абсолютні похибки деяких приладів, що використовують у школі, наведено в табл. 2. Якщо використовуються інші прилади, вважатимемо, що похибка при- ладу дорівнює половині ціни по ділки шкали цього приладу. Абсолютна похибка прямого вимірювання (∆x) враховує як систематичну похибку, зумовлену приладом (∆xприл), так і випадкову похибку (∆xвип), зумовлену процесом вимірювання: ∆ ∆ ∆x x x= +прил вип . Зверніть увагу! Наведені формули є дуже спрощеними. Учені використовують значно складніші формули та методи розрахунків похибок. Таблиця 2. Абсолютні похибки деяких фізичних приладів Фізичний прилад Ціна поділки шкали приладу Абсолютна похибка приладу Лінійка учнівська 1 мм ±1 мм Стрічка вимірювальна 0,5 см ±0,5 см Штангенциркуль 0,1 мм ±0,05 мм Циліндр вимірювальний 1 мл ±1 мл Секундомір 0,2 с ±1 с за 30 хв Динамометр навчальний 0,1 Н ±0,05 Н Термометр лабораторний 1 °С ±1 °С 5 Як визначити похибки непрямих вимірювань Багато фізичних величин неможливо виміряти безпосередньо. Їх не пряме вимірювання має два етапи: 1) методом прямих вимірювань знаходять значення певних величин, наприклад x, у; 2) за відповідною формулою

14. 15 обчислюють шукану величину f. Як у та- кому випадку визначити абсолютну ∆f і відносну εf похибки? yy Відносну похибку визначають за пев- ними формулами (див. табл. 3). yy Абсолютну похибку визначають за відносною похибкою: ∆f ff= ⋅ε вим yy Якщо експеримент проводять, щоб з'ясувати, чи справджується певна рівність (наприклад, X Y= ), то відносну похибку експериментальної перевірки рівності X Y= можна оцінити за формулою: ε = − ⋅ X Y 1 100% 6 Як правильно записати результати Абсолютна похибка експерименту ви- значає точність, із якою є сенс обчислювати вимірювану величину. Абсолютну похибку ∆x зазвичай округлюють до однієї значущої цифри із за вищенням, а результат вимірювання xвим - до величини розряду, який залишився в абсолютній похибці після округлення. Остаточний результат х записують у ви- гляді: x x x= ±вим ∆ Таблиця 3. Деякі формули для визначення відносної похибки Функціо- нальна залежність Відносна похибка f x y= + εf x y x y = ∆ + ∆ + f x y= − εf x y x y = ∆ + ∆ − f xy= ε ε εf x y= + f x y = f xn = ε εj xn= xвим - ∆x xвим + ∆x 2∆x xвим Рис. 2.4. Абсолютна похибка визначає інтервал, у якому перебуває істинне значення вимірюваної величини § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... Абсолютна похибка - додатна величина, тому x x x= +вим ∆ - най більше ймовірне значення, а x x x= −вим ∆ - найменше ймовірне значення вимірюваної величини (рис. 2.4). Приклад. Нехай вимірювали прискорення вільного падіння (g). Після обробки експериментальних даних отримали: gвим = 9,736 м/с2; ∆g = 0,123 м/с2. Абсолютну похибку слід округлити до однієї значущої цифри із зави- щенням: ∆g = 0,2 м/с2. Тоді результат вимірювання округлюється до того ж розряду, що й розряд похибки, тобто до десятих: gвим = 9,7 м/с2. Відповідь за підсумками експерименту слід подати у вигляді: g = ±( )9 7 0 2, , м/с2. Від- повідно істинне значення прискорення вільного падіння міститься в інтер валі від 9,5 м/с2 до 9,9 м/с2 (рис. 2.5). 9,5 9,99,8 g, м с2 Рис. 2.5. Табличне значення: gтабл = 9,8 м/с2 - належить до інтервалу [9,5; 9,9] м/с2, тому можна сказати, що результат експерименту (gвим = 9,7 м/с2) збігся з табличним у межах похибки вимірювань

15. 16 ВСТУП підбиваємо підсумки yy Фізичне дослідження - це цілеспрямоване вивчення явищ і власти- востей природи засобами фізики. Існують два методи фізичних досліджень: теоретичний та експериментальний. В основі будь-якого теоретичного до- слідження лежить ідеалізований об'єкт - фізична модель. yy У ході будь-якого вимірювання обов'язково є похибки: випадкові, пов'язані з процесом вимірювання, і систематичні, пов'язані з вибором при- ладу для вимірювання. yy Абсолютна похибка експерименту визначає інтервал, у якому перебу- ває істинне значення вимірюваної величини, та обчислюється за формулою: ∆ ∆ ∆x x x= +вип прил . Відносна похибка характеризує якість вимірювання, до- рівнює відношенню абсолютної похибки до середнього значення вимірюваної величини і подається у відсотках: εx x x = ⋅ ∆ вим 100 %. контрольні запитання 1. Назвіть основні методи фізичних досліджень. Наведіть приклади. 2. На- ведіть приклади фізичних моделей. Чому фізична модель - це ідеалізова- ний об'єкт? 3. Назвіть основні одиниці СІ та відповідні їм фізичні величини. 4. Які види похибок вимірювань ви знаєте? 5. Як визначити випадкову по- хибку вимірювання? 6. Чим визначається абсолютна систематична похибка? 7. Що називають відносною похибкою вимірювання? 8. Як правильно округ- лити й записати результати вимірювань? вправа № 2 1. Щоб довести закон збереження механічної енергії, провели експеримент. За отриманими даними середня енергія системи тіл до взаємодії дорівнювала 225 Дж, а після взаємодії - 243 Дж. Оцініть відносну похибку експерименту. 2. Визначаючи діаметр дроту за допомогою штангенциркуля, вимірювання проводили чотири рази. Було одержано такі результати: d1 2 2= , мм; d2 2 1= , мм; d3 2 0= , мм; d4 2 0= , мм. 1) Обчисліть середнє значення діаметра дроту, випадкову похибку вимірювання, абсолютну та відносну похибки вимірювання. 2) Округліть одержані результати й запишіть результат ви- мірювання. § 3. скалярні і вектОрні величини До розуміння того, що для описування природи потрібно вико ристовувати мову математики, учені дійшли давно. Власне, певні розділи математики було створено для того, щоб описувати при роду стислою й доступною мовою. Так, для визначення миттєвої швидкості, роботи змінної сили, об'єму тіл неправильної форми та ін. було створено диференціальне та інтегральне числення. Для наочнішого описування фізичних процесів навчилися бу дувати графіки функцій, а для швидкої обробки результатів екс перименту придумали методи наближених обчислень. Згадаємо скалярні та векторні величини, без яких вам не обійтися в ході вивчення курсу фізики 10 класу. y Л. Д. Ландау (1908-1968), лауреат Нобелівської премії з фізики

16. 17 § 3. Скалярні і векторні величини 1 Скалярні і векторні величини Фізичні величини, які використовують у фізиці для кількісної характеристики фі- зичних явищ і об'єктів, поділяються на два великі класи: скалярні величини і векторні величини. До скалярних величин, або скалярів (від латин. scalaris - східчастий), належать ве- личини, які визначаються тільки значенням. Наприклад, маса тіла - скалярна величина, і якщо ми говоримо, що маса тіла дорівнює двом кілограмам ( m = 2  кг), то повністю ви- значаємо цю величину. Додати дві скалярні фізичні величини означає додати їх значення, подані в однакових одиницях. Зрозуміло, що додавати можна тільки однорідні скаляри (наприклад, не можна додавати масу до часу, а густину до роботи тощо). Для визначення векторних величин важливо знати не тільки їх значення, але й напрямки. Вектор (від латин. vector - но- сій) - це напрямлений відрізок, тобто відрі зок, що має і довжину, і напрямок. Довжину напрямленого відрізка називають модулем вектора. Позначають векторні величини літе- рами грецького та латинського алфавітів, над якими поставлено стрілки, або напівжирними літерами. Наприклад, швидкість записують так:  v або v; модуль вектора швидкості відповідно позначають як v. Правила додавання (віднімання) векто- рів відрізняються від правил додавання (від- німання) скалярних величин.  a  a  b  b    c a b = + Рис. 3.2. Визначення суми двох векторів  a і  b за правилом трикутника:    c a b= +  a  b  c     d = a b c + + Рис. 3.3. Визначення суми трьох векторів  a ,  b і  c:     d = a b c+ +  a  a  b  b    c a b = + Рис. 3.1. Визначення суми двох векторів  a і  b за правилом паралелограма:    c a b= + Суму двох векторів визначають за правилом паралелограма або за пра вилом трикутника (рис. 3.1, 3.2). Як визначити суму кількох векторів, по- казано на рис. 3.3, як визначити різницю двох векторів, показано на рис. 3.4. У результаті множення векторної величини  a на скалярну величину k виходить вектор  c (рис. 3.5). Зверніть увагу! Одиниця добутку векторної і скалярної величин ви- значається як добуток одиниці однієї величини на одиницю іншої. Напри- клад, потрібно знайти переміщення літака, який протягом 0,5 год летить на північ зі швидкістю 500 км/год. Вектор переміщення:   s vt= . Оскільки t 0, то вектор переміщення  s буде напрямлений у той самий бік, що й вектор швидкості  v, а модуль вектора переміщення дорівнюватиме: s vt= = ⋅ =500 0 5 250км/год год км, .

17. 18 ВСТУП 2 як знайти проекції вектора на осі координат Із векторами здійснювати математичні операції набагато складніше, ніж зі скалярами, тому в ході розв'язування задач від векторних фізичних величин переходять до їх проекцій на о сі координат. Нехай вектор  a лежить у площині XОY (рис. 3.6). Опустимо з точки А (початок вектора  a ) і точки В (кінець вектора  a ) перпендику- ляри на вісь ОX. Основи цих перпендикулярів - точки А1 і В1 - це проекції точок А і В на вісь ОX, а відрізок А1В1 - проекція вектора  a на вісь ОX. Проекцію вектора позначають тією самою літерою, що й вектор, із зазна- ченням у нижньому індексі осі, наприклад: ax . Якщо з кінців вектора  a побудувати перпендикуляри до осі ОY, дістанемо відрізок А2В2 - проекцію вектора  a на вісь ОY ( ay ). Знак проекції вектора залежить від напрямків вектора й осі коорди- нат. Проекція вектора на вісь координат вважається додатною, якщо від проекції початку вектора до проекції його кінця треба рухатися в напрямку осі координат; проекція вектора вважається від'ємною, якщо від проекції початку вектора до проекції кінця вектора треба рухатися проти напрямку осі координат (див. рис. 3.6). У загальному випадку проекцію вектора визначають звичайними гео- метричними методами (рис. 3.7, а). На практиці часто доводиться мати справу з випадками, коли вектор паралельний осі координат або перпендикулярний до неї. Якщо вектор паралельний осі координат, а його напрямок збігається з напрямком осі, то його проекція на цю вісь додатна й дорівнює модулю вектора (рис. 3.7, б). Якщо напрямок вектора протилежний напрямку осі координат, то його проекція на цю вісь дорівнює модулю вектора, взятому з протилежним знаком (рис. 3.7, в). Якщо ж вектор перпендикулярний до осі координат, то його проекція на цю вісь дорівнює нулю (рис. 3.7, г). Дуже важливою властивістю проекцій є те, що проекція суми двох векторів (рис. 3.8) або кількох векторів на координатну вісь дорівнює рис. 3.5. Визначення добутку векто ра  a на скаляр k: модуль вектора  c дорівнює добутку модуля скаляра і модуля вектора  a , тобто c k a=  a   c ka=  a   c ka= Вектори  c і  a напрямлені про- тилежно, якщо k 0. Вектори  c і  a співнапрямлені, якщо k 0. рис. 3.4. Два способи визначення різниці двох векторів: а - до вектора  a додають вектор, протилежний вектору  b, тобто:    c a b= + −( )   c a b= − ; б - вектори  a і  b розміщують так, щоб вони виходили з однієї точки, вектор  c , що з'єднує кінець вектора  b із кінцем вектора  a , і є вектором різниці векторів  a і  b , тобто    c a b= −  a  b  a −  b  a  b cab=− cab=− а б

18. 19 § 3. Скалярні і векторні величини алгебраїчній сумі проекцій цих векторів на дану вісь. Саме ця властивість дозволяє замі- нювати в рівнянні векторні величини їх про- екціями - скалярними величинами і далі розв'язувати одержане рівняння звичайними алгебраїчними методами. підбиваємо підсумки yy Фізичні величини поділяються на ска- лярні і векторні. yy Додати дві скалярні величини означає додати їх значення. Додавати можна скалярні величини, подані в одних одиницях. yy Векторні величини мають значення (мо- дуль) і напрямок. yy Суму векторів визначають за правилом паралелограма або за правилом трикутника. контрольні запитання 1. Які фізичні величини називають скаляр- ними? векторними? Наведіть приклади. 2. Як знайти суму векторів? різницю векторів? до- буток вектора та скаляра? 3. Як знайти про- екції вектора на о сі координат? вправа № 3 1. Чи можна додавати площу і об'єм? вектор імпульсу й енергію? вектор швидкості і вектор сили? енергію і роботу? Чому? 2. Перенесіть у зошит рис. 1. Для кожного випадку знайдіть суму та різницю двох векторів. 3. Знайдіть проекції векторів на о сі коорди- нат (рис. 2). б  a  b в  a  b а  a  b Рис. 1  a  b  c Рис. 2  d  s  l x, м y, м 1 1 0 рис. 3.6. Визначення проекцій вектора на осі координат: ax - проекція вектора  a на вісь ОX, ax 0; ay - проекція векто ра  a на вісь ОY, ay 0 XO Y A2 ay ax B2 A1 B1  a B A рис. 3.7. Визначення проекцій вектора на осі координат XO Y by=bsina a a bx =bcosa  b  a ax =a  b bx =-b  c  d cx =0 dx =0 рис. 3.8. Проекція суми векторів дорівнює сумі проекцій векторів, що додаються: якщо    c a b= + , то c a bx x x= +  a cx =ax +bx ax bx    c a b= + O O O O X X X X а б г в  b

19. 20 Рис. 4.1. На перехресті не відбулося жодної дорож ньо-транспортної пригоди, оскільки всі учасники руху правильно розв'язали основну задачу механіки РОЗДіЛ I. Механіка Частина 1. Кінематика § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики Уявіть, що виникла аварійна ситуація, коли на одній колії опинилися два поїзди: товар ний рухається зі швидкістю 50 км/год, а позаду нього, на відстані 1 км, їде експрес зі швидкістю 70 км/год. Машиніст експреса починає гальмувати. Чи є неминучою ката строфа? Скільки часу потрібно експресу для зупинки? Який шлях подолає за цей час товарний поїзд? Яку найменшу відстань має подолати експрес до зупинки? Від чого це залежить? Згадаємо, що на ці та багато інших подібних питань відповідає розділ фізики, який називають "Механіка". 1 Що вивчає механіка Механіка - наука про механічний рух матеріальних тіл і про взаємодії, які при цьому відбуваються між тілами. Основна задача механіки - пізнати закони механічного руху тіл, вза- ємодій між тілами, передбачати поведінку тіл на основі законів механіки, визначати механічний стан тіла (координати та швидкість руху) в будь-який момент часу (див., наприклад, рис. 4.1). Механіка у своєму складі має кілька розділів, зокрема кінематику - розділ механіки, який вивчає рух тіл і при цьому не розглядає причин, якими цей рух викликаний. Інакше кажучи, кінематика не відповідає на запитання на зразок: "Чому саме через 2 км зупиниться експрес?", - вона тільки описує рух. А от причини зміни руху тіл розглядає розділ механіки, який називають динаміка. 2 Складники системи відліку Механічний рух - зміна з часом положення тіла (або частин тіла) в просторі відносно інших тіл. Тіло, відносно якого розглядають рух усіх інших тіл, про які йдеться в певній задачі, називають тілом відліку. Щоб визначити положення тіла в просторі в даний момент часу, з тілом відліку пов'язують систему коор динат, яку задають за допомогою однієї, двох або трьох координатних осей (відповідно одновимірну, двовимірну або тривимірну систему координат), і прилад для відліку часу (годинник, секундомір тощо).

20. 21 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики Тіло відліку, пов'язані з ним система координат і прилад для відліку часу утво рюють систему відліку (див. рис. 4.2). Доки не обрано систему відліку, неможливо стверджувати, рухається тіло чи перебуває в стані спокою. Наприклад, люди, що сидять у тролейбусі, не рухаються відносно одне одного, але разом із тролейбусом вони рухаються відносно полотна дороги. Розгляньте рис. 4.2. Назвіть тіла або частини тіл, які здійснюють механічний рух. Відносно яких тіл ви розглядали ці рухи? 3 коли розмірами тіла можна знехтувати Будь-яке фізичне тіло складається з величезної кількості частинок. Наприклад, в 1 см3 води міститься понад 3·1022 молекул. Це в багато разів більше, ніж кількість людей на Землі (7,6·109, або 7,6 млрд осіб). А щоб ви- значити розташування тіла в просторі, потрібно, говорячи строго, визначити розташування кожної його точки. Тож як розв'язати основну задачу меха- ніки? З попереднього курсу фізики ви знаєте, що досить часто тіло уявно замінюють його фізичною моделлю - матеріальною точкою. Матеріальна точка не має розмірів, а її маса дорівнює масі тіла. X,м Y,м 0 1 1 рис. 4.2. Складники системи відліку: тіло відліку, система координат, прилад для відліку часу Система координат Прямокутну (декартову) тривимірну систему координат зада ють за допомогою трьох взаємно перпендикулярних коорди натних осей (ОX, ОY, ОZ), що перетинаються в одній точці - в початку відліку. Уздовж осей відкладають відстані в обраній шкалі довжин, наприклад у метрах. Тіло відліку Обираючи тіло відліку, керуються мір куваннями зручності. Так, розглядаючи рух тролейбуса між двома зупинками, за тіло відліку доцільно взяти тіло, неру хоме відносно Землі, наприклад дерево. А от якщо розглядати рух людини, що йде по салону тролейбуса, за тіло відліку зручно обрати тіло, нерухоме відносно тролейбуса, наприклад водія. 11 Прилад для відліку часу Зміна положення тіла відбуваєть ся не миттєво, тому для дослі дження механічного руху необхід ний прилад для відліку часу. Z,м

21. 22 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 Матеріальна точка - це фізична модель тіла, розмірами якого в умовах задачі можна знехтувати. Те саме тіло в умовах однієї задачі можна вважати матеріальною точ- кою, а в умовах іншої - не можна (див. рис. 4.3). Далі, якщо не буде спе ціальних застережень, розглядаючи рух тіла та визначаючи його коорди нати, вважатимемо дане тіло матеріальною точкою. Переміщення  s Астероїд Бенну а б Діаметр - 560 м Шлях l Траєкторія Венера Бенну Марс Сонце Земля 8 вересня 2016 р. на астероїд Бенну стартувала амери- канська міжпланетна станція. Узяття ґрунту заплановано на 2019 р., повернення на Землю - на 2023 р. рис. 4.3. Досліджуючи рух астероїда бенну по орбіті, розміром астероїда можна знехтувати та вважати його матеріальною точкою (а); плануючи спуск на астероїд робота, розмірами астерої да нехтувати не можна (б) Уявну лінію, в кожній точці якої послідовно перебувала матеріальна точка під час руху, називають траєкторією руху. Наприклад, траєкторією руху астероїда Бенну є еліпс (жовта лінія на рис. 4.3, а). Якщо визначити довжину ділянки траєкторії, яку описав астероїд, на- приклад, за три земні місяці, знайдемо шлях l, який подолав астероїд за цей час (l ≈ 262 млн км) (оранжево-жовта лінія на рис. 4.3, а). Шлях - це фізична величина, яка дорівнює довжині траєкторії або довжині її певної ділянки. 4 переміщення. проекція переміщення З'єднаємо напрямленим відрізком (вектором) положення астероїда на момент початку спостереження з його положенням наприкінці спостереження (див. рис. 4.3, а). Цей вектор - переміщення астероїда за даний інтервал часу. Переміщення  s - це векторна величина, яку графічно подають у вигляді напрямленого відрізка прямої, який з'єднує початкове і кінцеве положення матеріальної точки. Переміщення вважають заданим, якщо відомі напрямок і модуль пере міщення. Модуль переміщення s - це довжина вектора переміщення. Одиниця модуля переміщення в СІ - метр: s[ ]=1 м (m)*. * Тут і далі в дужках наведено міжнародні позначення одиниць СІ.

22. 23 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики У більшості випадків вектор переміщення не напрямлений уздовж траєкторії руху тіла: шлях, пройдений тілом, зазвичай більший, ніж модуль переміщення (див. рис. 4.3, а). Шлях і модуль переміщення виявляються рів- ними, тільки коли тіло рухається вздовж пря- мої в незмінному напрямку. Наведіть приклади руху тіл, за якого: а) шлях дорівнює модулю переміщення; б) шлях є більшим за модуль переміщення; в) модуль переміщення дорівнює нулю. Якщо відомі початкові координати і пере- міщення тіла на даний момент часу, можна ви- значити положення тіла в цей момент часу, тобто розв'язати основну задачу механіки. Однак за формулами, записаними у векторному вигляді, здійснювати обчислення доволі складно, адже в цьому випадку доводиться постійно врахову- вати напрямки векторів. Тому для розв'язування задач використовують проекції вектора перемі щення на осі координат (рис. 4.4). 5 У чому полягає відносність механічного руху Траєкторія, шлях, переміщення, а отже, швид кість руху тіла залежать від вибору системи відліку - в цьому полягає відносність механіч- ного руху. Переконайтесь у відносності механічного руху: розгляньте рух точки A на лопаті гвинта гелікоптера під час його вертикального зльоту, прийнявши, що за час спостереження гвинт ге- лікоптера зробив три оберти (рис. 4.5). Система відліку "Гелікоптер": yy траєкторія руху точки А - коло; yy шлях l - три довжини кола: l R= ⋅3 2π ; yy модуль переміщення s=0. Система відліку "Земля": yy траєкторія руху точки А - гвинтова лінія; yy шлях l - довжина гвинтової лінії; yy модуль переміщення s - висота, на яку піднявся гелі- коптер: s=h. рис. 4.5. Траєкторія, шлях і переміщення гелікоптера в різних системах відліку  s A A A рис. 4.4. Координатний метод визначення положення тіла yy У будь-який момент часу координати тіла можна ви- значити за формулами: x x sx= +0 ; y y sy= +0 X0 x y x0 y0 sy sx Y  s yy s sx = , якщо напрямок пе- реміщення збігається з на- прямком осі координат: X0 xx0 sx  s yy s sx = − , якщо напрямок переміщення протилежний напрямку осі координат: X0 xx0 sx  s

23. 24 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 6 Згадуємо види механічного руху Ви знаєте, що за характером руху розрізняють рівномірний і нерівно мірний рухи, за формою траєкторії - прямолінійний і криволінійний рухи. Уважно розгляньте таблицю нижче та дайте означення деяких меха- нічних рухів: рівномірного прямолінійного, рівномірного криволінійного, нерівномірного прямолінійного, нерівномірного криволінійного. Наведіть власні приклади таких рухів. (Червоні точки в таблиці показують поло- ження тіла через деякі рівні інтервали часу.) Нерівномірний рух - рух, під час якого матеріальна точка за рівні інтервали часу долає різний шлях Прямолінійний рух Траєкторія руху - пряма лінія Криволінійний рух Траєкторія руху - крива лінія 1 2 3 4 5 6 1 2 3 4 5 68 7 9 Рівномірний рух - рух, під час якого матеріальна точка за будь-які рівні інтервали часу долає однаковий шлях Прямолінійний рух Траєкторія руху - пряма лінія Криволінійний рух Траєкторія руху - крива лінія 1 1 5 5 2 2 6 6 3 3 7 7 4 4 Нам здається очевидним, що час руху тіла не залежить від вибору системи відліку. Тобто інтервал часу між дво ма даними подіями в усіх системах відліку має те саме значення. Це твердження - одна з найважливіших аксі- ом класичної механіки. І це дійсно так, але тільки тоді, коли швидкість руху тіла є набагато меншою за швидкість поширення світла (рух саме з такими швидкостями роз- глядають у класичній механіці). Якщо швидкість руху тіла порівнянна зі швидкістю поширення світла, то час для цього тіла сповільнюється. Рух зі швидкостями, які порівнянні зі швидкістю поши- рення світла, розглядають у релятивістській механіці.

24. 25 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики підбиваємо підсумки y Механіка - наука про механічний рух матеріальних тіл і про взаємодії, які при цьому відбуваються між тілами. Основна задача механіки - пізнати закони руху та взаємодії матеріальних тіл, на основі цих законів передбачати поведінку тіл та визначати механічний стан тіл у будь-який момент часу. y Механічний рух - зміна з часом положення тіла (або частин тіла) в про- сторі відносно інших тіл. Розв'язуючи задачу про механічний рух, обов'язково слід обрати систему відліку: тіло відліку, пов'язані з ним систему координат і прилад для відліку часу. y Матеріальна точка - це фізична модель тіла, розмірами якого в умовах за- дачі можна знехтувати. Маса матеріальної точки збігається з масою тіла. Лінію руху матеріальної точки в просторі називають траєкторією. Координати матеріальної точки у двовимірній системі координат обчислю- ють за формулами: x x sx= +0 ; y y sy= +0 . y Шлях l - це фізична величина, що чисельно дорівнює довжині траєкторії руху матеріальної точки за даний інтервал часу. yПереміщення  s - це векторна величина, яку графічно подають у вигляді напрямленого відрізка прямої, проведеного з початкового положення мате- ріальної точки до її кінцевого положення. yОдиниця шляху та модуля переміщення в СІ - метр (м). y Траєкторія руху, шлях і переміщення тіла залежать від вибору системи відліку - в цьому полягає відносність механічного руху. контрольні запитання 1. Що вивчає механіка? 2. Якою є основна задача механіки? 3. Дайте озна- чення механічного руху. 4. Наведіть приклади різних механічних рухів. 5. На- звіть складники системи відліку. 6. Які види систем координат ви знаєте? 7. У яких випадках тіло, що рухається, можна розглядати як матеріальну точку? Наведіть приклад. 8. Опишіть шлях і переміщення за планом харак- теристики фізичної величини (див. форзац підручника). 9. У чому полягає відносність механічного руху? Наведіть приклад. вправа № 4 1. Яку систему координат (одновимірну, двовимірну, тривимірну) ви оберете, описуючи такі рухи: підйом ліфта; рух човна по поверхні води; біг футбо- ліста на полі; політ метелика; спуск спортсменки з гори на лижах? 2. Назвіть декілька тіл відліку, відносно яких ви зараз рухаєтесь. У якому напрямку відбувається цей рух? 3. Із яким тілом потрібно пов'язати систему відліку, щоб ваші шлях і пере- міщення в будь-який момент часу дорівнювали нулю? Чи зручною буде ця система відліку для опису вашого руху? 4. Автомобіль рухається на повороті дороги, який являє собою чверть дуги кола радіуса 20 м. Визначте шлях і модуль переміщення автомобіля за час повороту. 5. Із повітряної кулі, що летить горизонтально, впав невеликий важкий пред- мет. Якою буде траєкторія руху цього предмета відносно кулі? відносно людини, яка спостерігає за рухом кулі, сидячи на галявині?

25. 26 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 6. Траєкторія руху точки на ободі колеса велосипеда відносно землі є циклоїдою (див. рисунок). Вважають, що властивості циклоїди першим дослідив Ґ. Ґалілей. Скористайтеся додатковими джерелами інформації та дізнайтеся про "механічні" властивості цієї лінії. експериментальне завдання Скориставшись мобільним пристроєм і відповідною про- грамою, прокладіть траєкторію руху від вибраного вами будинку до школи. Визначте шлях, який при цьому буде подоланий, напрямок і модуль переміщення. § 5. Швидкість рУхУ. середня і миттєва ШвидкОсті. ЗакОни дОдавання переміЩень і ШвидкОстеЙ Чи перепливали ви річку зі швидкою течією? Дуже важко пе репливти її так, щоб потрапити на протилежний берег прямо навпроти місця запливу. А хтось намагався піднятися ескала тором, що рухається вниз? Теж складно. Набагато швидше під нятися, якщо рухатися в бік руху ескалатора. У кожному з на ведених прикладів людина бере участь водночас у двох рухах. Як при цьому розрахувати швидкість її руху, ви довідаєтесь із цього параграфа. Але спочатку згадаємо, що таке швидкість. 1 Згадуємо рівномірний прямолінійний рух тіла Найпростіший вид механічного руху - рівномірний прямолінійний рух. Рівномірний прямолінійний рух - це такий механічний рух, під час якого тіло за будьякі рівні інтервали часу здійснює однакові переміщення. Із означення рівномірного прямолінійного руху випливає: yy для опису цього руху достатньо скористатись одновимірною системою координат, адже траєкторія руху - пряма; yy відношення переміщення  s до інтервалу часу t, за який це перемі- щення відбулося, для такого руху є незмінною величиною, адже за рівні інтервали часу тіло здійснює однакові переміщення. Векторну фізичну величину, яка дорівнює відношенню переміщення  s до інтервалу часу t, за який це переміщення відбулося, називають швидкістю рівномірного прямолінійного руху тіла:   v s t = Напрямок вектора швидкості руху збігається з напрямком перемі- щення тіла, а модуль і проекцію швидкості визначають за формулами: v s t = ; vx s t x =

# data[].attributes.attachment_link.description
Published on 1. © Бар'яхтар В. Г., Довгий С. О., Божинова Ф. Я., Кірюхіна О. О., 2018 © Хорошенко В. Д., ілюстрації, 2018 ISBN 978-617-09-4360-6 © ТОВ Видавництво "Ранок", 2018 УДК [37.016:53](075.3) Ф50 Ф50 Фізика (рівень стандарту, за навчальною програмою авторського колек- тиву під керівництвом Локтєва В. М.) : підруч.

# data[].attributes.headline
Виконати задачу в зошит 

# data[].attributes.subject
Виконати задачу в зошит 

# data[].attributes.body
Вправа 41 (1)

# data[].attributes.headline
Вчимося розв'язувати задачі 

# data[].attributes.subject
Вчимося розв'язувати задачі 

# data[].attributes.body
1. Два однакові за модулем і знаком точкові заряди, розташовані на відстані 5 см один від одного, відштовхуються із силою 0,1 Н. Визначити значення кожного заряду.

# data[].attributes.headline
Перегляньте відео

# data[].attributes.subject
Перегляньте відео

# data[].attributes.attachment_link.title
2. Електричне поле. Лінії напруженості. Еквіпотенціальні поверхні. (укр мов)

# data[].attributes.headline
1. Користуючись підручником, самостійно опрацювати параграф 40-41 с. 237-241 та написати конспект

# data[].attributes.subject
1. Користуючись підручником, самостійно опрацювати параграф 40-41 с. 237-241 та написати конспект

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Published on

1. © Бар'яхтар В. Г., Довгий С. О., Божинова Ф. Я., Кірюхіна О. О., 2018 © Хорошенко В. Д., ілюстрації, 2018 ISBN 978-617-09-4360-6 © ТОВ Видавництво "Ранок", 2018 УДК [37.016:53](075.3) Ф50 Ф50 Фізика (рівень стандарту, за навчальною програмою авторського колек- тиву під керівництвом Локтєва В. М.) : підруч. для 10 кл. закл. загал. серед. освіти / [В. Г. Бар'яхтар, С. О. Довгий, Ф. Я. Божинова, О. О. Кірюхіна] ; за ред. В. Г. Бар'яхтара, С. О. Довгого. - Харків : Вид-во "Ранок", 2018. - 272 c. : іл. ISBN 978-617-09-4360-6 УДК [37.016:53](075.3) Підручник створено авторським колективом у складі: В. Г. Бар'яхтар, С. О. Довгий, Ф. Я. Божинова, О. О. Кірюхіна Рекомендовано Міністерством освіти і науки України (наказ Міністерства освіти і науки України від 31.05.2018 № 551) Видано за рахунок державних коштів. Продаж заборонено Рец ензент и: І. М. Гельфгат, учитель фізики комунального закладу "Харківський фізико-математичний ліцей № 27", учитель-методист, Заслужений учитель України, кандидат фізико-математичних наук; А. Б. Трофімчук, завідувач кабінету фізико-математичних предметів Рівненського обласного інституту післядипломної освіти А в то р и й вид авниц т во вис ловлюють щиру подяку: М. М. Кірюхіну, президенту Спілки наукових і інженерних об'єднань України, кандидату фізико-математичних наук, за слушні зауваження й конструктивні поради; І. С. Чернецькому, завідувачу відділу створення навчально-тематичних систем знань Національного центру "Мала академія наук України", кандидату педагогічних наук, за створення відеороликів демонстраційних і фронтальних експериментів Методичний апарат підручника успішно пройшов експериментальну перевірку в Національному центрі "Мала академія наук України" Ілюстрації художника Володимира Хорошенка Інтернет-підтримка Електронні матеріали до підручника розміщено на сайті interactive.ranok.com.ua

2. 3 Дорогі друзі! Ви вивчаєте фізику вже четвертий рік. Сподіваємося, ви зуміли оцінити достоїнства цієї дивовижної науки про природу, і більше - ви намагаєтесь, використовуючи набуті знання, усвідомлювати й поясню- вати явища та процеси, що відбуваються навколо. І знову з вами ваш помічник - підручник фізики. Нагадаємо його особливості. Усі параграфи підручника завершуються рубриками: "Підбиваємо підсумки", "Контрольні запитання", "Вправа". У рубриці "Підбиваємо підсумки" подано відомості про основні поняття та явища, з якими ви ознайомилися в параграфі. Отже, ви маєте можливість іще раз звернути увагу на головне. "Контрольні запитання" допоможуть з'ясувати, чи зрозуміли ви вивчений матеріал. Якщо ви зможете відповісти на всі запитання, то все гаразд; якщо ж ні, знову зверніться до тексту параграфа. Виявити свою компетентність і застосувати набуті знання на практиці допоможе матеріал рубрики "Вправа". Завдання цієї ру- брики диференційовані за рівнями складності - від доволі про- стих, що потребують лише уважності, до творчих, розв'язуючи які слід виявити кмітливість і наполегливість. Номер кожного завдання має свій колір (у порядку підвищення складності: синій, зелений, оранжевий, червоний, фіолетовий). Серед завдань є такі, що слугують для повторення матеріалу, який ви вже вивчали в курсах природознавства, математики або на попередніх уроках фізики. Фізика - наука насамперед експериментальна, тому в підручнику наявні експериментальні завдання. Обов'язково виконуйте експериментальні завдання та лабораторні роботи - і ви будете краще розуміти фізику. Чимало цікавого та корисного ви дізнаєтеся завдяки інтернет підтримці. Це відеоролики, що показують у дії той чи інший фізичний дослід або процес; інформація, яка допоможе вам у виконанні завдань; тренувальні тестові завдання з комп'ютерною перевіркою; приклади розв'язування задач. Матеріали, запропоновані наприкінці кожного розділу в рубриках "Підбиваємо підсумки розділу" і "Завдання для самоперевірки", будуть корисними під час повторення вивченого та в ході підготовки до кон- трольних робіт. Рубрика "Фізика в цифрах" слугує містком, що пов'язує новітні досягнення техніки з навчальним матеріалом параграфів. Для тих, хто хоче більше дізнатися про розвиток фізичної науки й техніки в Україні та світі, знайдеться чимало цікавого й корисного в рубриках "Фізика і техніка в Україні" та "Енциклопедична сторінка". Для тих, хто вже замислюється над вибором майбутньої професії та прагне знати більше про перспективи розвитку ринку праці, призна- чена рубрика "Професії майбутнього". Цікавої подорожі світом фізики, нехай вам щастить!

3. 4 ПЕРЕДМОВА РОЗДІЛ I Теми проектів 1. Вивчення фізичних характеристик влас ного тіла. 2. Резонанс: прояви і застосування. 3. Паски безпеки в транспорті. Теми рефератів і повідомлень 1. Час і його вимірювання. 2. Внесок космонавток і астронавток в освоєння космічного простору. 3. Внесок Амалі Еммі Нетер у розвиток теоретичної фізики. 4. Особливості конструкції високошвид кісного транспорту. 5. Рух у біологічних системах. 6. Сила тертя в техніці і природі. 7. Як "працює" парашут. 8. Навіщо спортсмени "закручують" м'яч. 9. Закони фізики і танцювальні рухи. 10. Важелі в живій природі. 11. Гідродинамічні характеристики крово носної системи. 12. Вплив звуку та інфразвуку на організми, шумове забруднення. 13. Ультразвук у медицині. Теми експериментальних досліджень 1. Залежність дальності польоту тіла від на прямку та значення початкової швидко сті його руху. 2. Створення штучної гравітації. 3. Залежність гальмівного шляху та часу гальмування від маси і швидкості тіла. 4. "Завдання" боксерських рукавичок і бинтів. 5. Аеродинамічні властивості паперових літачків. 6. Додавання гармонічних коливань, отри мання фігур Ліссажу. 7. Аналіз рівня шуму в шкільних приміщен нях. Рекомендації проектувальникам. РОЗДІЛ II Теми рефератів і повідомлень 1. Подорож у часі за теорією А. Ейнштейна. 2. Навіщо потрібні прискорювачі елемен тарних частинок. 3. Повчальні історії з життя першого кос монавта незалежної України Л. К. Ка денюка. 4. Придатні для життя планети. Як до них дістатися? 5. Темна енергія і темна матерія. 6. Всесвіт як результат Великого вибуху. РОЗДІЛ III Теми проектів 1. Дифузія та її значення. 2. Глобальне потепління: чи є загроза? 3. Вологість і температура повітря у при міщеннях, способи збереження тепла. Теми рефератів і повідомлень 1. Адіабатний процес у природі, техніці. 2. Аномальні властивості води. 3. "Жива" і "мертва" вода. 4. Капілярні явища в ґрунті. 5. Чому з'являються тріщини на стінах будинків. Як запобігти їх появі. 6. Фізика і хімія у процесах випікання та зберігання хліба. 7. Захист двигунів від перегріву. 8. Теплові процеси в тілі людини. 9. Порівняння економічної доцільності ви користання автомобілів із ДВЗ і електро мобілів. 10. Ваші поради прем'єр-міністру: чи до цільно розвивати альтернативну енер гетику в Україні. 11. Еволюція автомобільних двигунів. Теми експериментальних досліджень 1. Залежність температури кипіння від зов нішнього тиску, наявності домішок тощо. 2. Вирощування кристалів і вивчення їх фізичних властивостей. 3. Дослідження капілярних явищ. 4. Залежність швидкості випаровування води від різних факторів. РОЗДІЛ IV Теми проектів 1. Електростатичні явища та життєдіяль ність організмів. 2. Електростатичні явища навколо. 3. Трибоелектрика та її застосування. Теми рефератів і повідомлень 1. Електростатичні методи лікування. 2. Електричне поле в клітинах істот. 3. Увага: висока напруга. 4. Історія створення блискавковідводу. 5. Заземлення побутових електроприладів. 6. Земля - величезний конденсатор. Теми експериментальних досліджень 1. Дослідження взаємодії заряджених тіл. 2.  Виготовлення електроскопа. Дослі дження за його допомогою зарядже них тіл. 3. Різні способи візуалізації силових ліній електричного поля. Орієнтовні теми проектів, рефератів і повідомлень, експериментальних досліджень

4. 5 ВСТУП § 1. Зародження і розвиток фізики як науки Ще зовсім недавно люди навіть не могли мріяти про можливості, які мають зараз. Досягнення в таких галузях, як робототехніка, штучний інтелект, нанотехнології, 3D-друк, генетика, біотехнологія, сьогодні швидко взаємодоповнюються. Розумні си стеми, що вже створені або тільки створюються: будинки, фабрики, ферми й навіть міста - допоможуть вирішувати різні проблеми людства. Зрозуміло, що все зазна чене не може не впливати на формування світогляду сучасної людини. Разом із тим слід завжди пам'ятати, що нові відкриття - це не тільки прогрес, але й величезна відповідальність. У сучасному світі - бурхливому, суперечливому й разом з тим взаємозалежному - важливим є усвідомлення того, що світ пізнаваний, що випадковість не тільки плутає і порушує наші плани, але й створює нові можливості; що існують незмінні орієн тири-інваріанти; що в міру розвитку знань відбувається руйнування старих "рамок" наших уявлень. Передбачаємо ваше запитання: а до чого тут природничі науки? Спо діваємося, наприкінці 11 класу ви самі зможете на нього відповісти. А зараз лише зазначимо, що всі ці висновки випливають із істин, відкритих природничими науками, оскільки їх закономірності та принципи мають глобальний характер і тому виходять за межі власне наук. 1 Які етапи пройшла фізика під час свого розвитку Історія фізики - це довжелезна історія відкриттів. І з кожним із них глибшає наше розуміння природи. За будь-яким відкриттям стоїть конкретна людина, а частіше група людей, чиїми зусиллями фізика як наука підіймалася на новий щабель розвитку. Ви вже знаєте багато імен людей, чия діяльність сприяла прогресу фізичної науки. Спробуємо систе- матизувати знання про дослідників природи й першовідкривачів невідомого та простежимо, як накопичувалися фізичні знання.

5. Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 Із давніх часів до кінця XVI ст. Перед- історія фізики - це період накопичення фізичних знань, закладання наукових уяв- лень про властивості навколишнього світу. Величезний вплив на формування фізич- них понять і закономірностей здійснили мислителі Стародавньої Греції: Аристо тель, Архімед, Аристарх Самоський, Демо крит, Левкіпп, Піфагор, Птолемей, Евклід. Із кінця XIX/початку XX ст. Зв'язок властивостей простору-часу з енергією та імпульсом матеріальних тіл був установ- лений А. Ейнштейном у загальній теорії відносності. Учений узагальнив результати І. Ньютона щодо гравітаційної взаємодії, ув'язавши її з кривизною простору-часу. Фундамент квантової механіки на по- чатку XX ст. заклали М. Планк, А. Ейн штейн, Н. Бор, М. Борн. Із відкриттям А. Беккерелем радіоак- тивності почався розвиток ядерної фізики, сучасна фізика Ідея геліоцентричної (від грец. Helios - Сонце) будови світу. Теоретичне пояснен ня цієї ідеї з'явилося майже через 2000 років потому. бл. 460 - бл. 370 рр. до н. е. 384-322 рр. до н.е. бл. 310 - бл. 230 рр. до н. е. Джеймс Максвелл Створення теорії електромагніт ного поля, яка пояснювала всі відомі на той час факти й дозволя ла передбачати нові явища. 1831-1879 1871-1937 Аристарх Самоський який сприяв появі нових джерел енергії - атомної енергії та енер- гії ядерного синтезу. Відкриття, зроблені в ході досліджень ядер- них реакцій, започаткували фі- зику елементарних частинок. Сучасні уявлення про Великий вибух, чорні діри, розширення Всесвіту з прискоренням, про темну енергію пов'язані з пра- цями Е. Габбла, Р. Оппенгей мера, Х. Снайдера, Дж. Вілера, С. Гокінґа та ін. Ернест Резерфорд Установлення структури атома як системи, що складається з малого за розмірами ядра, яке має позитивний заряд, та електронів, заряджених негативно. Е. Резерфорд вважається "батьком" ядерної фізики. Ідея атомарної будови матерії. Експерименталь но цю ідею було підтверджено тільки на початку XX ст. становлення фізики Демокрит Узагальнення та систематизація знань у царині природничих наук. Праці Аристотеля до XVI ст. вважалися "безумовною істиною". Уявлення філософа про звукові хвилі збереглись і в сучасній фізиці. Аристотель 6

6. Запровадження поняття центра тяжіння, побудо ва теорії рівноваги важе ля, визначення моменту сил, відкриття законів плавання тіл. Здобутки вченого в інженерії - основа для багатьох су часних механізмів. Початок XVII ст. - 80ті рр. XVII ст. Роз- виток фізики як науки пов'язують з ім'ям Ґ. Ґалілея, експерименти якого заклали фундамент класичної механіки. Розвиток ремесел і судноплавства стимулював дослі- дження, що спираються на експеримент. У цей період створюють барометр (Е. Торрі челлі), формулюють газовий закон (Р. Бойль, Е. Маріотт), відкривають закон заломлення світла (В. Снелліус, Р. Декарт), розмежовують електричні та магнітні явища (В. Гільберт). Кінець XVII ст. - кінець XIX/початок XX ст. Період починається по- будовою першої фізичної (механічної) картини світу (І. Ньютон) і продов- жується бурхливим розвитком галузі фізики, пов'язаної з використанням теплових двигунів (Дж. Ватт, С. Карно). Вивчення електричних і маг- нітних явищ (Ш. Кулон, А. Ампер, Г. Ерстед, М. Фарадей) завершується створенням Дж. Максвеллом рівнянь електромагнітного поля, які стали теоретичною основою для сучасної електротехніки та радіозв'язку. 287-212 рр. до н. е. Архімед Ґалілео Ґалілей Ісаак Ньютон Альберт Ейнштейн Нільс Бор Відкриття принципу відносності в механіці, обґрунтування гелі оцентричної будо ви світу, створення телескопа, відкриття в астрономії, винайден ня термометра та ін. Розуміння будови Соняч ної системи, формулюван ня загальних уявлень про будову Всесвіту й основ них законів механіки, які визначили розвиток фізи ки на 300 років наперед. Створення квантової теорії планетарного атома, розроблення фізичних ідей квантової механіки. Один із засновників сучас ної теоретичної фізики; за словами самого вченого, справжня мета його до сліджень "завжди поляга ла в тому, щоб домогтися спрощення теоретичної фізики та її об'єднання в цілісну систему". 1564- 1642 1642-1727 1879-1955 1885-1962 класична фізика формування фізики як науки 7

7. 8 ВСТУП 2 які питання турбують сучасних фізиків Практично кожного дня з'являється нова інформація та нові знання про навколишній світ, причому їх обсяг настільки значний, що іноді вони застарівають раніше, ніж ми встигаємо про них дізнатися (рис. 1.1). Незважаючи на великий обсяг накопиче- них знань, сучасна фізика ще дуже далека від пояснення всіх явищ природи. Дотепер фізики не можуть пояснити природу темної матерії, по- ходження високоенергетичних космічних час- тинок та багато іншого. На думку британського фізика Стівена Гокінґа (1942-2018), "прогрес полягає не в заміні неправильної теорії на пра- вильну, а в заміні неправильної теорії на непра- вильну, але вже уточнену". Багато десятиліть учені намагаються створити теорію, яка пояснювала б Всесвіт, об'єднавши теорії фундаментальних взаємодій: сильної, слабкої, електромагнітної, гравітаційної. Певних успіхів у цьому напрямі вже досягнуто: у фізиці елементарних частинок створено Стан дартну модель - теорію, що об'єднує сильну, слабку й електромагнітну взаємодії елементар- них частинок. 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року рис. 1.1. За даними досліджень, обсяг інформації безперервно зростає. У наш час він подво юється кожні півтора року. Сучасна людина за місяць отримує стільки інформації, скільки людина XVII ст. отримувала протягом життя. Щоб рухатися в ногу із часом, слід невпинно займатися самоосвітою 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року 1,5 року

8. 9 § 1. Зародження і розвиток фізики як науки На сьогодні Стандартна модель узгоджується з експериментами, і не- давнє відкриття бозона Хіґґса є яскравим підтвердженням цього. Проте фі- зики намагаються вийти за межі цієї моделі та дізнатися про речі, які поки що пояснити не можуть, наприклад чому у світі практично немає античасти- нок й антиматерії. Тому нині в Європейській організації з ядерних досліджень (ЦЕРН) у Женеві активно проводять експерименти з дослідження процесів, що відбувалися під час зародження Всесвіту. Тож чекаємо на нові відкриття! контрольні запитання 1. Які етапи розвитку пройшла фізика як наука? Які ідеї розвивалися на кож- ному з етапів? 2. На яких проблемах зосереджена сучасна фізика? 3. Назвіть імена відомих вам учених-фізиків. У якій галузі фізики вони працювали? 4. Відкриття в яких галузях фізики дозволили створити побутові пристрої? Наведіть приклади. вправа № 1 1. У тексті § 1 названо ім'я лише одного філософа Стародавньої Греції, що висунув гіпотезу про атомарну будову речовини. Які ще філософи того часу висловлювали таку ідею? 2. Чим уславився Архімед як інженер? Які його винаходи зараз можна побачити навіть на дитячих майданчиках? 3. Уявіть, що ви SMM-менеджер освітнього закладу, і напишіть переконли- вий пост на тему "Чому дизайнерові (чи будь-якому іншому сучасному фахівцю) необхідно вивчати фізику". 4. Унаслідок неправильного використання технологій загинули і ще можуть загинути тисячі людей, змінилися і можуть змінитися на гірше долі міль- йонів. Наведіть приклади на підтвердження або спростування цієї тези. Проведіть із друзями дискусію на тему "Чи може науково-технічний про- грес довести людство до глобальної катастрофи". Сформулюйте та запишіть основні результати обговорення. 5. Чи стикалися ви з неправдивою інформацією в Інтернеті? Якщо так, то що саме допомогло вам з'ясувати її неправдивість? Сформулюйте свої поради з цього приводу. Фізика і техніка в Україні інститут теоретичної фізики імені м. м. боголю- бова нанУ (Київ) - провідний науковий центр із фундаментальних проблем теоретичної, математич ної та обчислювальної фізики, створений у 1966 р. Засновником інституту та його першим директором був усесвітньо відомий фізиктеоретик і математик, академік Микола Миколайович Боголюбов. Тематика наукових досліджень інституту охоп лює широке коло проблем астрофізики й космоло гії, фізики високих енергій, теорії ядерних систем, квантової теорії молекул і кристалів. В інституті працює Науковоосвітній центр для обдарованих школярів і студентів.

9. 10 ВСТУП § 2. метОди наУкОвОГО піЗнання. фіЗичні величини та Їх вимірЮвання. невиЗначенОсті вимірЮвань Чим відрізняється мова фізики (та й будьякої іншої точної науки) від звичайної мови? Мова фізики інтернаціональна: вона створювалася найкращими умами всіх народів, її од нозначно розуміють у будьякому куточку нашої планети. Мова фізики об'єктивна: кожне її поняття має один зміст, який може змінитися (найчастіше - розширитися) тільки завдяки дослідам. Як і методи наукового пізнання, мова фізики народилася з практики. Про методи фізичних досліджень і деякі поняття мови фізики ви згадаєте в цьому параграфі. 1 Що таке фізичне дослідження і якими є його методи Згадаємо, із чого починається дослідницька робота вчених. Перш за все - це спостереження за певним явищем (тілом або матеріалом) і мірку- вання над його сутністю. Спостереження - це сприйняття природи з метою одержання первинних даних для подальшого аналізу. Далеко не завжди спостереження ведуть до правильного висновку. Тому, щоб спростувати або довести власні висновки, учений проводить фізичні дослідження. Фізичне дослідження - це цілеспрямоване вивчення явищ і властивостей природи засобами фізики. Методи фізичних досліджень експериментальний теоретичний Експеримент - дослідження фізич- ного явища в умовах, які перебувають під контролем ученого. У своїй основі фізика є експеримен- тальною наукою: більшість її законів ґрунтуються на фактах, виявлених дослідним шляхом. Аналіз отриманих у результаті експе- риментів даних, формулювання зако- нів природи, пояснення певних явищ і властивостей на основі цих законів, а головне - передбачення й теоре- тичне обґрунтування (із широким використанням математики) нових явищ і властивостей. Які спостереження, теоретичні й експериментальні дослідження ви провели б, щоб дослідити світіння звичайної лампи розжарення? Теоретичні дослідження проводять не з конкретним фізичним тілом, а з його ідеалізованим аналогом - фізичною моделлю, яка має враховувати не- велику кількість основних властивостей досліджуваного тіла. Так, вивчаючи рух автомобіля, ми інколи використовуємо його фізичну модель - матері альну точку (рис. 2.1, а). Цю модель застосовують, якщо розміри тіла не є сут- тєвими для теоретичного опису руху автомобіля, тобто в моделі "матеріальна Як і методи наукового пізнання, мова фізики народилася

10. 11 точка" враховують тільки масу тіла, а його форму та розміри до уваги не беруть. А от якщо необхідно визначити, як на рух автомобіля впливає опір повітря, доцільно застосовувати вже іншу фізичну модель - вона має врахову- вати і форму, і розміри автомобіля (рис. 2.1, б), але не буде враховувати, наприклад, розташу- вання пасажирів у салоні. Чим більше обрано відповідних параметрів для дослідження фізич- ної системи "автомобіль", тим краще можна пе- редбачити "поведінку" цієї системи. Чи доцільно використовувати модель "мате- ріальна точка", якщо інженери мають розра- хувати стійкість автомобіля? 2 як виміряти фізичну величину Описуючи, наприклад, рух автомобіля, ми обов'язково використовуємо певні кількісні характеристики: швидкість, прискорення, час руху, силу тяги, потужність тощо. Із поперед- нього курсу фізики ви знаєте, що кількісну міру певної властивості тіла, певного фізич ного процесу або явища називають фізичною величиною. Значення фізичної величини встановлю- ють у ході вимірювання. Вимірювання бувають прямі і непрямі. У разі прямих вимірювань величину по- рівнюють із її одиницею (метром, секундою, кілограмом, ампером тощо) за допомогою вимі- рювального приладу, проградуйованого у від- повідних одиницях (рис. 2.2). Назвіть кілька фізичних величин, значення яких ви знаходили за допомогою прямих ви- мірювань. У яких одиницях вимірюють ці величини? якими приладами? У разі непрямих вимірювань величину об- числюють за результатами прямих вимірювань інших величин, пов'язаних із вимірюваною ве- личиною певною функціональною залежністю. Так, щоб обчислити середню густину ρ тіла, потрібно за допомогою терезів виміряти його масу m, за допомогою, наприклад, мензурки ви- міряти об'єм V, а потім масу поділити на об'єм: ρ = m V . рис. 2.1. Визначаючи швидкість і час руху автомобіля, можна застосовувати фізичну модель "матеріальна точка" (а); визнача ючи аеродинамічні властивості автомобіля, цю фізичну модель застосовувати не можна (б) рис. 2.2. Сучасні прилади для прямого вимірювання темпе ратури (а); маси (б); швидкості руху (в) а б в б § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... в а

11. 12 ВСТУП 3 побудова системи одиниць Завдання вибудувати систему одиниць на науковій основі було поставлено перед фран- цузькими вченими наприкінці XVIII ст., після Великої французької революції. У результаті з'явилася метрична система одиниць. У 1960 р. було створено Міжнародну систему одиниць СІ, яка згодом стала у світі домінуючою. Історично одиниці фізичних величин пов'язували з певними природними тілами або процесами. Так, 1 метр був пов'язаний із розмірами планети Земля, 1 кілограм - із певним об'ємом води, 1 секунда - з добовим обертанням Землі. Потім для кожної одиниці створювали еталон - засіб (або комплекс засо бів) для відтворення та зберігання одиниці фі зичної величини. Основні еталони зберігалися (і зберігаються зараз) у Міжнародному бюро мір і ваг (м. Севр, Франція). Зараз дедалі більше поширюються методи побудови системи одиниць, які ґрунтуються на особливостях випромінювання та поширення електромагнітних хвиль і на фундаментальних фізичних константах. Розглянемо основні етапи побудови си стеми одиниць на прикладах метра і кілограма. Нагадаємо, що для зручності запису великих і малих значень фізичних величин використовують кратні та частинні одиниці. Кратні одиниці є більшими за основні оди ниці в 10, 100, 1000 і більше разів. Частинні одиниці є меншими за основні одиниці в 10, 100, 1000 і більше разів. Основні одиниці СІ  кілограм (1 кг, 1 kg) одиниця маси  метр (1 м, 1 m) одиниця довжини  секунда (1 с, 1 s) одиниця часу  ампер (1 А, 1 А) одиниця сили струму  моль (1 моль, 1 mol) одиниця кількості речовини  кельвін (1 К, 1 K) одиниця температури  кандела (1 кд, 1 kd) одиниця сили світла Спеціальний відрізок, калібрований за довжиною. Довжину цього відрізка визначено як 1 метр Платиновоіридієвий циліндр, діаметр і висота якого 39 мм. Масу цього зразка визначено як 1 кілограм 1 метр дорівнює шляху, який проходить світло у вакуумі за інтервал часу 1/299 792 458 секунди Поки залишається платино воіридієвий циліндр, але планується пов'язати 1 кілограм зі сталою Планка або з числом Авогадро 1 метр Довжина 1/10 000 000 частини чверті меридіана Землі, який про ходить через Париж (Франція) 1 кілограм Маса 1 літра чистої води за температури 4 °С й атмосферного тиску 760 мм рт. ст. Створений у 1899 р. Використовувався в 1899-1960 рр.

12. 13 § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... Назви кратних і частинних одиниць містять певні префікси. Наприклад, кілометр (1000 м, або 103 м) - кратна одиниця довжини, міліметр (0,001 м, або 10-3 м) - частинна оди- ниця довжини (див. табл. 1). 4 Похибки вимірювань У ході вимірювання будь-яких фізич- них величин зазвичай виконують три послі- довні операції: 1) вибір, перевірка та встанов- лення приладу (приладів); 2) зняття показів приладів; 3) обчислення шуканої величини за результатами вимірювань (у разі непрямих вимірювань); 4) оцінювання похибки. Наприклад, слід виміряти відстань близько 5 м. Зрозуміло, що для цього не треба брати учнівську лінійку, - зручніше скори статися рулеткою. Усі прилади мають певну точність. Відстань у 5 м, як правило, не по- трібно визначати з точністю до міліметра, тому шкала рулетки може й не містити відповідних поділок. А от якщо для полагодження лаборатор- ного крана необхідно визначити розмір дрібної шайби, доцільно скористатися штангенцирку- лем (див. рис. 2.3). Але навіть за допомогою надточного приладу не можна здійснити вимірювання абсолютно точно. Завжди є похибки (невизна- ченості) вимірювань - відхилення значення виміряної величини від її істинного значення. Модуль різниці між виміряним xвим( ) та іс тинним (x) значеннями вимірюваної вели чини називають абсолютною похибкою вимірювання ∆x : ∆x x x= −вим Відношення абсолютної похибки до виміря ного значення вимірюваної величини назива ють відносною похибкою вимірювання εx : εx x x = ∆ вим , або у відсотках: εx x x = ⋅ ∆ вим 100% Таблиця 1 Префікси для утворення назв кратних і частинних одиниць Пре- фікс Позна- чення Множ- ник ато- а 10-18 фемто- ф 10-15 піко- п 10-12 нано- н 10-9 мікро- мк 10-6 мілі- м 10-3 санти- с 10-2 кіло- к 103 мега- М 106 гіга- Г 109 тера- Т 1012 пета- п 1015 екса- е 1018 Рис. 2.3. Штангенциркуль. Точність вимірювання зображе ним приладом - соті частки міліметра

13. 14 ВСТУП Похибки в ході вимірювань бувають випадкові і систематичні. Випадкові похибки Систематичні похибки Випадкові похибки пов'язані з процесом вимі рювання: вимірюючи рулеткою відстань, не- можливо прокласти рулетку ідеально рівно; відлічуючи час секундоміром, неможливо його миттєво ввімкнути та вимкнути, й т. д.   Щоб результати були точнішими, вимірю- вання проводять кілька разів і визначають середнє значення вимірюваної величини: x x x x x N N вим сер= = + + +1 2 ... , де x1, x2, ... xN - результати кожного з N ви- мірювань.   У даному разі випадкову абсолютну похибку ∆xвип можна визначити за формулою: ∆x x x x x x x N N вип вим вим вим = +− + − + −1 2 ...   Якщо вимірювання проводилося один раз, то вважатимемо, що випадкова похибка дорівнює половині ціни поділки шкали приладу. Систематичні похибки пов'я зані насамперед із вибором приладу: неможливо знайти ру- летку з ідеально точною шкалою, ідеально рівноплечі важелі тощо. Систематичні похибки визнача- ються класом точності приладу, тому їх часто називають похиб ками приладу.   У процесі експлуатації точ- ність приладів може зменшува- тися, тому їх необхідно періо- дично калібрувати за допомогою спеціального обладнання.   Абсолютні похибки деяких приладів, що використовують у школі, наведено в табл. 2. Якщо використовуються інші прилади, вважатимемо, що похибка при- ладу дорівнює половині ціни по ділки шкали цього приладу. Абсолютна похибка прямого вимірювання (∆x) враховує як систематичну похибку, зумовлену приладом (∆xприл), так і випадкову похибку (∆xвип), зумовлену процесом вимірювання: ∆ ∆ ∆x x x= +прил вип . Зверніть увагу! Наведені формули є дуже спрощеними. Учені використовують значно складніші формули та методи розрахунків похибок. Таблиця 2. Абсолютні похибки деяких фізичних приладів Фізичний прилад Ціна поділки шкали приладу Абсолютна похибка приладу Лінійка учнівська 1 мм ±1 мм Стрічка вимірювальна 0,5 см ±0,5 см Штангенциркуль 0,1 мм ±0,05 мм Циліндр вимірювальний 1 мл ±1 мл Секундомір 0,2 с ±1 с за 30 хв Динамометр навчальний 0,1 Н ±0,05 Н Термометр лабораторний 1 °С ±1 °С 5 Як визначити похибки непрямих вимірювань Багато фізичних величин неможливо виміряти безпосередньо. Їх не пряме вимірювання має два етапи: 1) методом прямих вимірювань знаходять значення певних величин, наприклад x, у; 2) за відповідною формулою

14. 15 обчислюють шукану величину f. Як у та- кому випадку визначити абсолютну ∆f і відносну εf похибки? yy Відносну похибку визначають за пев- ними формулами (див. табл. 3). yy Абсолютну похибку визначають за відносною похибкою: ∆f ff= ⋅ε вим yy Якщо експеримент проводять, щоб з'ясувати, чи справджується певна рівність (наприклад, X Y= ), то відносну похибку експериментальної перевірки рівності X Y= можна оцінити за формулою: ε = − ⋅ X Y 1 100% 6 Як правильно записати результати Абсолютна похибка експерименту ви- значає точність, із якою є сенс обчислювати вимірювану величину. Абсолютну похибку ∆x зазвичай округлюють до однієї значущої цифри із за вищенням, а результат вимірювання xвим - до величини розряду, який залишився в абсолютній похибці після округлення. Остаточний результат х записують у ви- гляді: x x x= ±вим ∆ Таблиця 3. Деякі формули для визначення відносної похибки Функціо- нальна залежність Відносна похибка f x y= + εf x y x y = ∆ + ∆ + f x y= − εf x y x y = ∆ + ∆ − f xy= ε ε εf x y= + f x y = f xn = ε εj xn= xвим - ∆x xвим + ∆x 2∆x xвим Рис. 2.4. Абсолютна похибка визначає інтервал, у якому перебуває істинне значення вимірюваної величини § 2. Методи наукового пізнання. Фізичні величини та їх вимірювання.... Абсолютна похибка - додатна величина, тому x x x= +вим ∆ - най більше ймовірне значення, а x x x= −вим ∆ - найменше ймовірне значення вимірюваної величини (рис. 2.4). Приклад. Нехай вимірювали прискорення вільного падіння (g). Після обробки експериментальних даних отримали: gвим = 9,736 м/с2; ∆g = 0,123 м/с2. Абсолютну похибку слід округлити до однієї значущої цифри із зави- щенням: ∆g = 0,2 м/с2. Тоді результат вимірювання округлюється до того ж розряду, що й розряд похибки, тобто до десятих: gвим = 9,7 м/с2. Відповідь за підсумками експерименту слід подати у вигляді: g = ±( )9 7 0 2, , м/с2. Від- повідно істинне значення прискорення вільного падіння міститься в інтер валі від 9,5 м/с2 до 9,9 м/с2 (рис. 2.5). 9,5 9,99,8 g, м с2 Рис. 2.5. Табличне значення: gтабл = 9,8 м/с2 - належить до інтервалу [9,5; 9,9] м/с2, тому можна сказати, що результат експерименту (gвим = 9,7 м/с2) збігся з табличним у межах похибки вимірювань

15. 16 ВСТУП підбиваємо підсумки yy Фізичне дослідження - це цілеспрямоване вивчення явищ і власти- востей природи засобами фізики. Існують два методи фізичних досліджень: теоретичний та експериментальний. В основі будь-якого теоретичного до- слідження лежить ідеалізований об'єкт - фізична модель. yy У ході будь-якого вимірювання обов'язково є похибки: випадкові, пов'язані з процесом вимірювання, і систематичні, пов'язані з вибором при- ладу для вимірювання. yy Абсолютна похибка експерименту визначає інтервал, у якому перебу- ває істинне значення вимірюваної величини, та обчислюється за формулою: ∆ ∆ ∆x x x= +вип прил . Відносна похибка характеризує якість вимірювання, до- рівнює відношенню абсолютної похибки до середнього значення вимірюваної величини і подається у відсотках: εx x x = ⋅ ∆ вим 100 %. контрольні запитання 1. Назвіть основні методи фізичних досліджень. Наведіть приклади. 2. На- ведіть приклади фізичних моделей. Чому фізична модель - це ідеалізова- ний об'єкт? 3. Назвіть основні одиниці СІ та відповідні їм фізичні величини. 4. Які види похибок вимірювань ви знаєте? 5. Як визначити випадкову по- хибку вимірювання? 6. Чим визначається абсолютна систематична похибка? 7. Що називають відносною похибкою вимірювання? 8. Як правильно округ- лити й записати результати вимірювань? вправа № 2 1. Щоб довести закон збереження механічної енергії, провели експеримент. За отриманими даними середня енергія системи тіл до взаємодії дорівнювала 225 Дж, а після взаємодії - 243 Дж. Оцініть відносну похибку експерименту. 2. Визначаючи діаметр дроту за допомогою штангенциркуля, вимірювання проводили чотири рази. Було одержано такі результати: d1 2 2= , мм; d2 2 1= , мм; d3 2 0= , мм; d4 2 0= , мм. 1) Обчисліть середнє значення діаметра дроту, випадкову похибку вимірювання, абсолютну та відносну похибки вимірювання. 2) Округліть одержані результати й запишіть результат ви- мірювання. § 3. скалярні і вектОрні величини До розуміння того, що для описування природи потрібно вико ристовувати мову математики, учені дійшли давно. Власне, певні розділи математики було створено для того, щоб описувати при роду стислою й доступною мовою. Так, для визначення миттєвої швидкості, роботи змінної сили, об'єму тіл неправильної форми та ін. було створено диференціальне та інтегральне числення. Для наочнішого описування фізичних процесів навчилися бу дувати графіки функцій, а для швидкої обробки результатів екс перименту придумали методи наближених обчислень. Згадаємо скалярні та векторні величини, без яких вам не обійтися в ході вивчення курсу фізики 10 класу. y Л. Д. Ландау (1908-1968), лауреат Нобелівської премії з фізики

16. 17 § 3. Скалярні і векторні величини 1 Скалярні і векторні величини Фізичні величини, які використовують у фізиці для кількісної характеристики фі- зичних явищ і об'єктів, поділяються на два великі класи: скалярні величини і векторні величини. До скалярних величин, або скалярів (від латин. scalaris - східчастий), належать ве- личини, які визначаються тільки значенням. Наприклад, маса тіла - скалярна величина, і якщо ми говоримо, що маса тіла дорівнює двом кілограмам ( m = 2  кг), то повністю ви- значаємо цю величину. Додати дві скалярні фізичні величини означає додати їх значення, подані в однакових одиницях. Зрозуміло, що додавати можна тільки однорідні скаляри (наприклад, не можна додавати масу до часу, а густину до роботи тощо). Для визначення векторних величин важливо знати не тільки їх значення, але й напрямки. Вектор (від латин. vector - но- сій) - це напрямлений відрізок, тобто відрі зок, що має і довжину, і напрямок. Довжину напрямленого відрізка називають модулем вектора. Позначають векторні величини літе- рами грецького та латинського алфавітів, над якими поставлено стрілки, або напівжирними літерами. Наприклад, швидкість записують так:  v або v; модуль вектора швидкості відповідно позначають як v. Правила додавання (віднімання) векто- рів відрізняються від правил додавання (від- німання) скалярних величин.  a  a  b  b    c a b = + Рис. 3.2. Визначення суми двох векторів  a і  b за правилом трикутника:    c a b= +  a  b  c     d = a b c + + Рис. 3.3. Визначення суми трьох векторів  a ,  b і  c:     d = a b c+ +  a  a  b  b    c a b = + Рис. 3.1. Визначення суми двох векторів  a і  b за правилом паралелограма:    c a b= + Суму двох векторів визначають за правилом паралелограма або за пра вилом трикутника (рис. 3.1, 3.2). Як визначити суму кількох векторів, по- казано на рис. 3.3, як визначити різницю двох векторів, показано на рис. 3.4. У результаті множення векторної величини  a на скалярну величину k виходить вектор  c (рис. 3.5). Зверніть увагу! Одиниця добутку векторної і скалярної величин ви- значається як добуток одиниці однієї величини на одиницю іншої. Напри- клад, потрібно знайти переміщення літака, який протягом 0,5 год летить на північ зі швидкістю 500 км/год. Вектор переміщення:   s vt= . Оскільки t 0, то вектор переміщення  s буде напрямлений у той самий бік, що й вектор швидкості  v, а модуль вектора переміщення дорівнюватиме: s vt= = ⋅ =500 0 5 250км/год год км, .

17. 18 ВСТУП 2 як знайти проекції вектора на осі координат Із векторами здійснювати математичні операції набагато складніше, ніж зі скалярами, тому в ході розв'язування задач від векторних фізичних величин переходять до їх проекцій на о сі координат. Нехай вектор  a лежить у площині XОY (рис. 3.6). Опустимо з точки А (початок вектора  a ) і точки В (кінець вектора  a ) перпендику- ляри на вісь ОX. Основи цих перпендикулярів - точки А1 і В1 - це проекції точок А і В на вісь ОX, а відрізок А1В1 - проекція вектора  a на вісь ОX. Проекцію вектора позначають тією самою літерою, що й вектор, із зазна- ченням у нижньому індексі осі, наприклад: ax . Якщо з кінців вектора  a побудувати перпендикуляри до осі ОY, дістанемо відрізок А2В2 - проекцію вектора  a на вісь ОY ( ay ). Знак проекції вектора залежить від напрямків вектора й осі коорди- нат. Проекція вектора на вісь координат вважається додатною, якщо від проекції початку вектора до проекції його кінця треба рухатися в напрямку осі координат; проекція вектора вважається від'ємною, якщо від проекції початку вектора до проекції кінця вектора треба рухатися проти напрямку осі координат (див. рис. 3.6). У загальному випадку проекцію вектора визначають звичайними гео- метричними методами (рис. 3.7, а). На практиці часто доводиться мати справу з випадками, коли вектор паралельний осі координат або перпендикулярний до неї. Якщо вектор паралельний осі координат, а його напрямок збігається з напрямком осі, то його проекція на цю вісь додатна й дорівнює модулю вектора (рис. 3.7, б). Якщо напрямок вектора протилежний напрямку осі координат, то його проекція на цю вісь дорівнює модулю вектора, взятому з протилежним знаком (рис. 3.7, в). Якщо ж вектор перпендикулярний до осі координат, то його проекція на цю вісь дорівнює нулю (рис. 3.7, г). Дуже важливою властивістю проекцій є те, що проекція суми двох векторів (рис. 3.8) або кількох векторів на координатну вісь дорівнює рис. 3.5. Визначення добутку векто ра  a на скаляр k: модуль вектора  c дорівнює добутку модуля скаляра і модуля вектора  a , тобто c k a=  a   c ka=  a   c ka= Вектори  c і  a напрямлені про- тилежно, якщо k 0. Вектори  c і  a співнапрямлені, якщо k 0. рис. 3.4. Два способи визначення різниці двох векторів: а - до вектора  a додають вектор, протилежний вектору  b, тобто:    c a b= + −( )   c a b= − ; б - вектори  a і  b розміщують так, щоб вони виходили з однієї точки, вектор  c , що з'єднує кінець вектора  b із кінцем вектора  a , і є вектором різниці векторів  a і  b , тобто    c a b= −  a  b  a −  b  a  b cab=− cab=− а б

18. 19 § 3. Скалярні і векторні величини алгебраїчній сумі проекцій цих векторів на дану вісь. Саме ця властивість дозволяє замі- нювати в рівнянні векторні величини їх про- екціями - скалярними величинами і далі розв'язувати одержане рівняння звичайними алгебраїчними методами. підбиваємо підсумки yy Фізичні величини поділяються на ска- лярні і векторні. yy Додати дві скалярні величини означає додати їх значення. Додавати можна скалярні величини, подані в одних одиницях. yy Векторні величини мають значення (мо- дуль) і напрямок. yy Суму векторів визначають за правилом паралелограма або за правилом трикутника. контрольні запитання 1. Які фізичні величини називають скаляр- ними? векторними? Наведіть приклади. 2. Як знайти суму векторів? різницю векторів? до- буток вектора та скаляра? 3. Як знайти про- екції вектора на о сі координат? вправа № 3 1. Чи можна додавати площу і об'єм? вектор імпульсу й енергію? вектор швидкості і вектор сили? енергію і роботу? Чому? 2. Перенесіть у зошит рис. 1. Для кожного випадку знайдіть суму та різницю двох векторів. 3. Знайдіть проекції векторів на о сі коорди- нат (рис. 2). б  a  b в  a  b а  a  b Рис. 1  a  b  c Рис. 2  d  s  l x, м y, м 1 1 0 рис. 3.6. Визначення проекцій вектора на осі координат: ax - проекція вектора  a на вісь ОX, ax 0; ay - проекція векто ра  a на вісь ОY, ay 0 XO Y A2 ay ax B2 A1 B1  a B A рис. 3.7. Визначення проекцій вектора на осі координат XO Y by=bsina a a bx =bcosa  b  a ax =a  b bx =-b  c  d cx =0 dx =0 рис. 3.8. Проекція суми векторів дорівнює сумі проекцій векторів, що додаються: якщо    c a b= + , то c a bx x x= +  a cx =ax +bx ax bx    c a b= + O O O O X X X X а б г в  b

19. 20 Рис. 4.1. На перехресті не відбулося жодної дорож ньо-транспортної пригоди, оскільки всі учасники руху правильно розв'язали основну задачу механіки РОЗДіЛ I. Механіка Частина 1. Кінематика § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики Уявіть, що виникла аварійна ситуація, коли на одній колії опинилися два поїзди: товар ний рухається зі швидкістю 50 км/год, а позаду нього, на відстані 1 км, їде експрес зі швидкістю 70 км/год. Машиніст експреса починає гальмувати. Чи є неминучою ката строфа? Скільки часу потрібно експресу для зупинки? Який шлях подолає за цей час товарний поїзд? Яку найменшу відстань має подолати експрес до зупинки? Від чого це залежить? Згадаємо, що на ці та багато інших подібних питань відповідає розділ фізики, який називають "Механіка". 1 Що вивчає механіка Механіка - наука про механічний рух матеріальних тіл і про взаємодії, які при цьому відбуваються між тілами. Основна задача механіки - пізнати закони механічного руху тіл, вза- ємодій між тілами, передбачати поведінку тіл на основі законів механіки, визначати механічний стан тіла (координати та швидкість руху) в будь-який момент часу (див., наприклад, рис. 4.1). Механіка у своєму складі має кілька розділів, зокрема кінематику - розділ механіки, який вивчає рух тіл і при цьому не розглядає причин, якими цей рух викликаний. Інакше кажучи, кінематика не відповідає на запитання на зразок: "Чому саме через 2 км зупиниться експрес?", - вона тільки описує рух. А от причини зміни руху тіл розглядає розділ механіки, який називають динаміка. 2 Складники системи відліку Механічний рух - зміна з часом положення тіла (або частин тіла) в просторі відносно інших тіл. Тіло, відносно якого розглядають рух усіх інших тіл, про які йдеться в певній задачі, називають тілом відліку. Щоб визначити положення тіла в просторі в даний момент часу, з тілом відліку пов'язують систему коор динат, яку задають за допомогою однієї, двох або трьох координатних осей (відповідно одновимірну, двовимірну або тривимірну систему координат), і прилад для відліку часу (годинник, секундомір тощо).

20. 21 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики Тіло відліку, пов'язані з ним система координат і прилад для відліку часу утво рюють систему відліку (див. рис. 4.2). Доки не обрано систему відліку, неможливо стверджувати, рухається тіло чи перебуває в стані спокою. Наприклад, люди, що сидять у тролейбусі, не рухаються відносно одне одного, але разом із тролейбусом вони рухаються відносно полотна дороги. Розгляньте рис. 4.2. Назвіть тіла або частини тіл, які здійснюють механічний рух. Відносно яких тіл ви розглядали ці рухи? 3 коли розмірами тіла можна знехтувати Будь-яке фізичне тіло складається з величезної кількості частинок. Наприклад, в 1 см3 води міститься понад 3·1022 молекул. Це в багато разів більше, ніж кількість людей на Землі (7,6·109, або 7,6 млрд осіб). А щоб ви- значити розташування тіла в просторі, потрібно, говорячи строго, визначити розташування кожної його точки. Тож як розв'язати основну задачу меха- ніки? З попереднього курсу фізики ви знаєте, що досить часто тіло уявно замінюють його фізичною моделлю - матеріальною точкою. Матеріальна точка не має розмірів, а її маса дорівнює масі тіла. X,м Y,м 0 1 1 рис. 4.2. Складники системи відліку: тіло відліку, система координат, прилад для відліку часу Система координат Прямокутну (декартову) тривимірну систему координат зада ють за допомогою трьох взаємно перпендикулярних коорди натних осей (ОX, ОY, ОZ), що перетинаються в одній точці - в початку відліку. Уздовж осей відкладають відстані в обраній шкалі довжин, наприклад у метрах. Тіло відліку Обираючи тіло відліку, керуються мір куваннями зручності. Так, розглядаючи рух тролейбуса між двома зупинками, за тіло відліку доцільно взяти тіло, неру хоме відносно Землі, наприклад дерево. А от якщо розглядати рух людини, що йде по салону тролейбуса, за тіло відліку зручно обрати тіло, нерухоме відносно тролейбуса, наприклад водія. 11 Прилад для відліку часу Зміна положення тіла відбуваєть ся не миттєво, тому для дослі дження механічного руху необхід ний прилад для відліку часу. Z,м

21. 22 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 Матеріальна точка - це фізична модель тіла, розмірами якого в умовах задачі можна знехтувати. Те саме тіло в умовах однієї задачі можна вважати матеріальною точ- кою, а в умовах іншої - не можна (див. рис. 4.3). Далі, якщо не буде спе ціальних застережень, розглядаючи рух тіла та визначаючи його коорди нати, вважатимемо дане тіло матеріальною точкою. Переміщення  s Астероїд Бенну а б Діаметр - 560 м Шлях l Траєкторія Венера Бенну Марс Сонце Земля 8 вересня 2016 р. на астероїд Бенну стартувала амери- канська міжпланетна станція. Узяття ґрунту заплановано на 2019 р., повернення на Землю - на 2023 р. рис. 4.3. Досліджуючи рух астероїда бенну по орбіті, розміром астероїда можна знехтувати та вважати його матеріальною точкою (а); плануючи спуск на астероїд робота, розмірами астерої да нехтувати не можна (б) Уявну лінію, в кожній точці якої послідовно перебувала матеріальна точка під час руху, називають траєкторією руху. Наприклад, траєкторією руху астероїда Бенну є еліпс (жовта лінія на рис. 4.3, а). Якщо визначити довжину ділянки траєкторії, яку описав астероїд, на- приклад, за три земні місяці, знайдемо шлях l, який подолав астероїд за цей час (l ≈ 262 млн км) (оранжево-жовта лінія на рис. 4.3, а). Шлях - це фізична величина, яка дорівнює довжині траєкторії або довжині її певної ділянки. 4 переміщення. проекція переміщення З'єднаємо напрямленим відрізком (вектором) положення астероїда на момент початку спостереження з його положенням наприкінці спостереження (див. рис. 4.3, а). Цей вектор - переміщення астероїда за даний інтервал часу. Переміщення  s - це векторна величина, яку графічно подають у вигляді напрямленого відрізка прямої, який з'єднує початкове і кінцеве положення матеріальної точки. Переміщення вважають заданим, якщо відомі напрямок і модуль пере міщення. Модуль переміщення s - це довжина вектора переміщення. Одиниця модуля переміщення в СІ - метр: s[ ]=1 м (m)*. * Тут і далі в дужках наведено міжнародні позначення одиниць СІ.

22. 23 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики У більшості випадків вектор переміщення не напрямлений уздовж траєкторії руху тіла: шлях, пройдений тілом, зазвичай більший, ніж модуль переміщення (див. рис. 4.3, а). Шлях і модуль переміщення виявляються рів- ними, тільки коли тіло рухається вздовж пря- мої в незмінному напрямку. Наведіть приклади руху тіл, за якого: а) шлях дорівнює модулю переміщення; б) шлях є більшим за модуль переміщення; в) модуль переміщення дорівнює нулю. Якщо відомі початкові координати і пере- міщення тіла на даний момент часу, можна ви- значити положення тіла в цей момент часу, тобто розв'язати основну задачу механіки. Однак за формулами, записаними у векторному вигляді, здійснювати обчислення доволі складно, адже в цьому випадку доводиться постійно врахову- вати напрямки векторів. Тому для розв'язування задач використовують проекції вектора перемі щення на осі координат (рис. 4.4). 5 У чому полягає відносність механічного руху Траєкторія, шлях, переміщення, а отже, швид кість руху тіла залежать від вибору системи відліку - в цьому полягає відносність механіч- ного руху. Переконайтесь у відносності механічного руху: розгляньте рух точки A на лопаті гвинта гелікоптера під час його вертикального зльоту, прийнявши, що за час спостереження гвинт ге- лікоптера зробив три оберти (рис. 4.5). Система відліку "Гелікоптер": yy траєкторія руху точки А - коло; yy шлях l - три довжини кола: l R= ⋅3 2π ; yy модуль переміщення s=0. Система відліку "Земля": yy траєкторія руху точки А - гвинтова лінія; yy шлях l - довжина гвинтової лінії; yy модуль переміщення s - висота, на яку піднявся гелі- коптер: s=h. рис. 4.5. Траєкторія, шлях і переміщення гелікоптера в різних системах відліку  s A A A рис. 4.4. Координатний метод визначення положення тіла yy У будь-який момент часу координати тіла можна ви- значити за формулами: x x sx= +0 ; y y sy= +0 X0 x y x0 y0 sy sx Y  s yy s sx = , якщо напрямок пе- реміщення збігається з на- прямком осі координат: X0 xx0 sx  s yy s sx = − , якщо напрямок переміщення протилежний напрямку осі координат: X0 xx0 sx  s

23. 24 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 6 Згадуємо види механічного руху Ви знаєте, що за характером руху розрізняють рівномірний і нерівно мірний рухи, за формою траєкторії - прямолінійний і криволінійний рухи. Уважно розгляньте таблицю нижче та дайте означення деяких меха- нічних рухів: рівномірного прямолінійного, рівномірного криволінійного, нерівномірного прямолінійного, нерівномірного криволінійного. Наведіть власні приклади таких рухів. (Червоні точки в таблиці показують поло- ження тіла через деякі рівні інтервали часу.) Нерівномірний рух - рух, під час якого матеріальна точка за рівні інтервали часу долає різний шлях Прямолінійний рух Траєкторія руху - пряма лінія Криволінійний рух Траєкторія руху - крива лінія 1 2 3 4 5 6 1 2 3 4 5 68 7 9 Рівномірний рух - рух, під час якого матеріальна точка за будь-які рівні інтервали часу долає однаковий шлях Прямолінійний рух Траєкторія руху - пряма лінія Криволінійний рух Траєкторія руху - крива лінія 1 1 5 5 2 2 6 6 3 3 7 7 4 4 Нам здається очевидним, що час руху тіла не залежить від вибору системи відліку. Тобто інтервал часу між дво ма даними подіями в усіх системах відліку має те саме значення. Це твердження - одна з найважливіших аксі- ом класичної механіки. І це дійсно так, але тільки тоді, коли швидкість руху тіла є набагато меншою за швидкість поширення світла (рух саме з такими швидкостями роз- глядають у класичній механіці). Якщо швидкість руху тіла порівнянна зі швидкістю поширення світла, то час для цього тіла сповільнюється. Рух зі швидкостями, які порівнянні зі швидкістю поши- рення світла, розглядають у релятивістській механіці.

24. 25 § 4. Основна задача механіки. Абетка кінематики підбиваємо підсумки y Механіка - наука про механічний рух матеріальних тіл і про взаємодії, які при цьому відбуваються між тілами. Основна задача механіки - пізнати закони руху та взаємодії матеріальних тіл, на основі цих законів передбачати поведінку тіл та визначати механічний стан тіл у будь-який момент часу. y Механічний рух - зміна з часом положення тіла (або частин тіла) в про- сторі відносно інших тіл. Розв'язуючи задачу про механічний рух, обов'язково слід обрати систему відліку: тіло відліку, пов'язані з ним систему координат і прилад для відліку часу. y Матеріальна точка - це фізична модель тіла, розмірами якого в умовах за- дачі можна знехтувати. Маса матеріальної точки збігається з масою тіла. Лінію руху матеріальної точки в просторі називають траєкторією. Координати матеріальної точки у двовимірній системі координат обчислю- ють за формулами: x x sx= +0 ; y y sy= +0 . y Шлях l - це фізична величина, що чисельно дорівнює довжині траєкторії руху матеріальної точки за даний інтервал часу. yПереміщення  s - це векторна величина, яку графічно подають у вигляді напрямленого відрізка прямої, проведеного з початкового положення мате- ріальної точки до її кінцевого положення. yОдиниця шляху та модуля переміщення в СІ - метр (м). y Траєкторія руху, шлях і переміщення тіла залежать від вибору системи відліку - в цьому полягає відносність механічного руху. контрольні запитання 1. Що вивчає механіка? 2. Якою є основна задача механіки? 3. Дайте озна- чення механічного руху. 4. Наведіть приклади різних механічних рухів. 5. На- звіть складники системи відліку. 6. Які види систем координат ви знаєте? 7. У яких випадках тіло, що рухається, можна розглядати як матеріальну точку? Наведіть приклад. 8. Опишіть шлях і переміщення за планом харак- теристики фізичної величини (див. форзац підручника). 9. У чому полягає відносність механічного руху? Наведіть приклад. вправа № 4 1. Яку систему координат (одновимірну, двовимірну, тривимірну) ви оберете, описуючи такі рухи: підйом ліфта; рух човна по поверхні води; біг футбо- ліста на полі; політ метелика; спуск спортсменки з гори на лижах? 2. Назвіть декілька тіл відліку, відносно яких ви зараз рухаєтесь. У якому напрямку відбувається цей рух? 3. Із яким тілом потрібно пов'язати систему відліку, щоб ваші шлях і пере- міщення в будь-який момент часу дорівнювали нулю? Чи зручною буде ця система відліку для опису вашого руху? 4. Автомобіль рухається на повороті дороги, який являє собою чверть дуги кола радіуса 20 м. Визначте шлях і модуль переміщення автомобіля за час повороту. 5. Із повітряної кулі, що летить горизонтально, впав невеликий важкий пред- мет. Якою буде траєкторія руху цього предмета відносно кулі? відносно людини, яка спостерігає за рухом кулі, сидячи на галявині?

25. 26 Розділ I. МЕхАНІКА. Частина 1 6. Траєкторія руху точки на ободі колеса велосипеда відносно землі є циклоїдою (див. рисунок). Вважають, що властивості циклоїди першим дослідив Ґ. Ґалілей. Скористайтеся додатковими джерелами інформації та дізнайтеся про "механічні" властивості цієї лінії. експериментальне завдання Скориставшись мобільним пристроєм і відповідною про- грамою, прокладіть траєкторію руху від вибраного вами будинку до школи. Визначте шлях, який при цьому буде подоланий, напрямок і модуль переміщення. § 5. Швидкість рУхУ. середня і миттєва ШвидкОсті. ЗакОни дОдавання переміЩень і ШвидкОстеЙ Чи перепливали ви річку зі швидкою течією? Дуже важко пе репливти її так, щоб потрапити на протилежний берег прямо навпроти місця запливу. А хтось намагався піднятися ескала тором, що рухається вниз? Теж складно. Набагато швидше під нятися, якщо рухатися в бік руху ескалатора. У кожному з на ведених прикладів людина бере участь водночас у двох рухах. Як при цьому розрахувати швидкість її руху, ви довідаєтесь із цього параграфа. Але спочатку згадаємо, що таке швидкість. 1 Згадуємо рівномірний прямолінійний рух тіла Найпростіший вид механічного руху - рівномірний прямолінійний рух. Рівномірний прямолінійний рух - це такий механічний рух, під час якого тіло за будьякі рівні інтервали часу здійснює однакові переміщення. Із означення рівномірного прямолінійного руху випливає: yy для опису цього руху достатньо скористатись одновимірною системою координат, адже траєкторія руху - пряма; yy відношення переміщення  s до інтервалу часу t, за який це перемі- щення відбулося, для такого руху є незмінною величиною, адже за рівні інтервали часу тіло здійснює однакові переміщення. Векторну фізичну величину, яка дорівнює відношенню переміщення  s до інтервалу часу t, за який це переміщення відбулося, називають швидкістю рівномірного прямолінійного руху тіла:   v s t = Напрямок вектора швидкості руху збігається з напрямком перемі- щення тіла, а модуль і проекцію швидкості визначають за формулами: v s t = ; vx s t x =

# data[].attributes.attachment_link.description
Published on 1. © Бар'яхтар В. Г., Довгий С. О., Божинова Ф. Я., Кірюхіна О. О., 2018 © Хорошенко В. Д., ілюстрації, 2018 ISBN 978-617-09-4360-6 © ТОВ Видавництво "Ранок", 2018 УДК [37.016:53](075.3) Ф50 Ф50 Фізика (рівень стандарту, за навчальною програмою авторського колек- тиву під керівництвом Локтєва В. М.) : підруч.