# data[].attributes.headline
מצמם אותנו, את ההרגשה שלנו שאפשר לעצב את המציאות של החיים, שלנו והכללית

# data[].attributes.subject
מצמם אותנו, את ההרגשה שלנו שאפשר לעצב את המציאות של החיים, שלנו והכללית

# data[].attributes.headline
מתחדד מה ממש חשוב ומה קורה רק על הרגל ואוטומט

# data[].attributes.subject
מתחדד מה ממש חשוב ומה קורה רק על הרגל ואוטומט

# data[].attributes.headline
מצליח לייצר אצלי חוס

# data[].attributes.body
מצליח לייצר אצלי חוסר אמון שהחברים השונים רוצים לעמוד בהנחיות

# data[].attributes.headline
אף פעם לא היינו בלב 

# data[].attributes.body
אף פעם לא היינו בלב ליבו של משבר בקנה מידה כזה תוך כדי שהוא מתרחש, היכולת להבין את המציאות תוך כדי תנועה ולא רק בדיעבד היא מאוד מסובכת

# data[].attributes.headline
הרבה חוסר אמון מול ה

# data[].attributes.body
הרבה חוסר אמון מול המערכת שהופך גם לחוסר אמון גדול בין בני אדם, תחושה שאין על מי לסמוך

# data[].attributes.headline
הגביר חוסר אמון בממשלה

# data[].attributes.subject
הגביר חוסר אמון בממשלה

# data[].attributes.headline
אנחנו עוד לא יודעים לעומק לומר מה ההשפעות, לטווח הארוך, יקח עוד הרבה זמן להבין אותם, העולם אחרי הקורונה (שיבוא במהרה) הוא לא אותו עולם שחיינו בו קודם

# data[].attributes.subject
אנחנו עוד לא יודעים לעומק לומר מה ההשפעות, לטווח הארוך, יקח עוד הרבה זמן להבין אותם, העולם אחרי הקורונה (שיבוא במהרה) הוא לא אותו עולם שחיינו בו קודם

# data[].attributes.headline
לא רואה כמעט את ההור

# data[].attributes.body
לא רואה כמעט את ההורים. זה עצוב

# data[].attributes.headline
חוסר אמון, לא מצליחי

# data[].attributes.body
חוסר אמון, לא מצליחים להבין את ההגיון בהנחיות המשתנות

# data[].attributes.headline
יש צורך להפוך את המרחב הפיזי והאנושי הקרוב לטוב ומשמעותי יותר 

# data[].attributes.subject
יש צורך להפוך את המרחב הפיזי והאנושי הקרוב לטוב ומשמעותי יותר 

# data[].attributes.headline
צריך קצת להמציא את הכל מחדש.. אין עושים קבוצה, איך מדריכים, איך מלמדים, איך עושים זוגיות.. יש בזה משהו מלחיץ אבל גם קצת מרגש ויפה שאפשר תמיד עוד לשנות ושום דבר לא מובן מאליו

# data[].attributes.subject
צריך קצת להמציא את הכל מחדש.. אין עושים קבוצה, איך מדריכים, איך מלמדים, איך עושים זוגיות.. יש בזה משהו מלחיץ אבל גם קצת מרגש ויפה שאפשר תמיד עוד לשנות ושום דבר לא מובן מאליו

# data[].attributes.headline
כשאני רואה מישהו שהוא לא ממשק הבית שלי או מהסביבה הקרובה ביותר הוא נראה לי סכנה. עוד יותר על אנשים שהם לא בתנועה ואז המפגש עם כלל החברה נהיה קשה יותר

# data[].attributes.subject
כשאני רואה מישהו שהוא לא ממשק הבית שלי או מהסביבה הקרובה ביותר הוא נראה לי סכנה. עוד יותר על אנשים שהם לא בתנועה ואז המפגש עם כלל החברה נהיה קשה יותר

# data[].attributes.headline
כל היחס בין האדם למר

# data[].attributes.body
כל היחס בין האדם למרחב הפיזי משתנה, חפצים סתמיים נהיים חשובים, אלמנטים פיזיים מוכרים (נגיד נסיעה ברכב) נהיים זניחים, המרחבים, החפצים והמשאבים שלנו עוד לא ממש מותאמים לשינוי מצב הזה

# data[].attributes.headline
היכולת לתכנן קדימה ו

# data[].attributes.body
היכולת לתכנן קדימה ולהאמין שיש משמעות להווה נפגעה

# data[].attributes.headline
אין בדיוק דבר כזה שג

# data[].attributes.body
אין בדיוק דבר כזה שגרה.. יש תחושה שגם השגרה זאת מציאות חדשה שצריך להתרגל אליה

# data[].attributes.headline
פחד ממפגש פיזי

# data[].attributes.body
פחד ממפגש פיזי

# data[].attributes.headline
דברים שמלווים אותי שנים בוטלו ואין לדעת מתי יחזרו (המחזמר, שיעורי יוגה/ריקוד, מפגשים חברתיים, מסיבות)

# data[].attributes.subject
דברים שמלווים אותי שנים בוטלו ואין לדעת מתי יחזרו (המחזמר, שיעורי יוגה/ריקוד, מפגשים חברתיים, מסיבות)

# data[].attributes.headline
מפריע לרצף של השנה ש

# data[].attributes.body
מפריע לרצף של השנה שסביבו בנינו את החיים שלנו. דברים לא מרגישים שהם באים בקצב הנכון ולא יודעים למה לצפות.

# data[].attributes.headline
יש הרבה התעצמות של הלוקלי- בין אם משימתי ובין אם אורגני

# data[].attributes.subject
יש הרבה התעצמות של הלוקלי- בין אם משימתי ובין אם אורגני

# data[].attributes.headline
כשחושבים על מפגש, הת

# data[].attributes.body
כשחושבים על מפגש, התשובה היא קודם כל לא, ואחר כך מחשבים אם זה "מספיק חשוב".

# data[].attributes.headline
ניסיון ודלות / וולטר בנימין

# data[].attributes.subject
ניסיון ודלות / וולטר בנימין

# data[].attributes.body
"לא, הדבר ברור: שערו של הניסיון בירידה, וזאת בדור שהתנסה בשנים 1914-1918 באחד הניסיונות האיומים בתולדות העולם. אולי אין זה מפליא כל כך. האם לא ניתן לטעון אז: האנשים חזרו אילמים משדה הקרב? לא עשירים יותר, אלא עניים בניסיון הניתן להעברה. מה שפרץ אז, כעבור עשר שנים, בשיטפון של ספרי המלחמה, לא היה בגדר ניסיון הזורם מפה לאוזן. לא, לא היה בכך שום פלא. שכן מעולם לא הופרך ניסיון ביתר יסודיות משהופרך הניסיון האסטרטגי על ידי מלחמת החפירות, הכלכלי על ידי האינפלציה, הגופני על ידי הרעב, המוסרי על ידי בעלי השלטון. דור שעוד נסע לבית הספר ברכבת סוסים ניצב תחת כיפת השמים בנוף שבו לא נותר דבר שלא השתנה פרט לעננים, ובתווך, בשדה הכוח של זרמים והתפוצצויות הרסנים, גוף האדם השביר, הזעיר."
לאנגלית - https://dgtlcltr.files.wordpress.com/2014/02/walter-benjamin-experience-and-poverty.pdf